Églantine
![]() | |
Fitxa | |
---|---|
Direcció | Jean-Claude Brialy ![]() |
Protagonistes | Valentine Tessier Claude Dauphin (en) ![]() Odile Versois Micheline Luccioni Jacques François Roger Carel Claude Dauphin Darling Légitimus Marco Perrin ![]() |
Producció | Jacques Charrier ![]() |
Guió | Éric Ollivier i Jean-Claude Brialy ![]() |
Música | Christian Chevallier i Jean-Jacques Debout ![]() |
Dissenyador de so | Paul Lainé ![]() |
Fotografia | Alain Derobe ![]() |
Muntatge | Hélène Arnal |
Dades i xifres | |
País d'origen | França ![]() |
Estrena | 25 febrer 1972 ![]() |
Durada | 88 min ![]() |
Idioma original | francès ![]() |
Color | en color ![]() |
Descripció | |
Gènere | cinema musical ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Églantine és una comèdia dramàtica francesa dirigida per Jean-Claude Brialy el 1972. La història està ambientada al final del segle xix buscant en els seus propis records d'una infància feliç, passada al poble de Chambellay a l'Anjou amb els seus avis. Narra les vacances d'un jove estudiant de secundària d'una bona família amb la seva amant i somrient àvia.[1]
Sinopsi
Al voltant de 1890, Leopold, un jove home de classe mitjana d'una família burgesa, va arribar per a les seves grans vacances a la seva àvia Églantine. Troba l'ambient càlid que tant estima. Tota la família hi és: el seu pare, la seva mare, els seus oncles, però sobretot Pauline, la seva cosina preferida. Els dies passen a mesura que avança l'estiu i la dolçor de la vida el fa oblidar la universitat. Però la temporada s'acaba i s'acosta la tornada a classe. En un matí fred, Leopold s'assabenta de la mort de la seva estimada àvia .[2]
Repartiment
- Valentine Tessier: Églantine
- Claude Dauphin: Clément
- Odile Versois: Marguerite
- Micheline Luccioni: Yolanda
- Jacques François: Edmond
- Roger Carel: Ernest
- Laure Jeanson: Pauline
- Frédéric : Léopold
- Sylvia Barrouillet: Gilberte
- Darling Légitimus: Lolo
- Marco Perrin: Guillaume
- Dominique Davray: Venedora de barrets
Premis
Fou guardonada amb la Conquilla de Plata al Festival Internacional de Cinema de Sant Sebastià 1972.[3] Fou la primera pel·lícula recompensada amb el prix Jean Le Duc per la qualitat del seu guió.[4]
Referències
- ↑ Muere en su casa el actor francés Jean-Claude Brialy a los 74 años de edad, La Opinión de Murcia, 31 de maig de 2007
- ↑ Valentine Tessier, l'Eglantine de Jean-Claude Brialy, vídeo del 1972
- ↑ Premis del 1972 al web del Festival de Sant Sebastià
- ↑ Volets clos, Jean-Claude Brialy, Rémo Forlani, Gilles Durieux, Seghers, 1973 - 221 pages