Christiane Amanpour
![]() (2023) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (en) Christiane Maria Heideh Amanpour ![]() 12 gener 1958 ![]() Ealing (Anglaterra) ![]() |
Ambaixadora de Bona Voluntat de l'UNESCO | |
abril 2015 – ![]() | |
Dades personals | |
Residència | Nova York Londres ![]() |
Formació | Universitat de Rhode Island - periodisme (–1983) United States Army War College Escola New Hall ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Periodisme ![]() |
Ocupació | periodista, presentadora de programa, corresponsal, escriptora, presentadora de televisió ![]() |
Activitat | 1983 ![]() |
Ocupador | CNN International ![]() |
Membre de | |
Participà en | |
22 gener 2019 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2019 |
17 gener 2017 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2017 |
20 gener 2016 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2016 |
22 gener 2014 | Trobada Anual del Fòrum Econòmic Mundial de 2014 ![]() |
Família | |
Cònjuge | James Rubin (1998–2018) ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Christiane Amanpour (Ealing, 12 de gener de 1958) és una periodista i presentadora de televisió britànico-iraniana. És cap de notícies internacionals a la cadena CNN i presentadora del programa d'entrevistes Amanpour a CNN International, així com d’Amanpour & Company a Public Broadcasting Service.[1]
Infantesa i joventut
Christiane Amanpour va néixer en el sí d'una família iraniana acomodada. El seu pare era un executiu de la companyia aèria iraniana amb bons contactes polítics i uns ingressos alts. Als 11 anys Amanpour va ser enviada al Regne Unit a estudiar a la Holy Cross Convent School de Buckinghamshire, i a partir dels 16 anys a l'exclusiva New Hall School.
L'any 1979 la família Amanpour va haver d'abandonar Teheran després de la Revolució islàmica que va fer caure el xa i va perdre gran part de les seves possessions. Christiane Amanpour relaciona aquestes vivències amb el naixement de la seva vocació de periodista.[2]
Posteriorment va estudiar periodisme a la Universitat de Rhode Island, on es va llicenciar l'any 1983.[3][4]
Trajectòria professional
Amanpour va iniciar la seva trajectòria professional treballant per una filial de la NBC a Providence. L'any 1983 va entrar a la cadena CNN com a ajudant de la redacció de notícies internacionals. L'any 1986 va començar a treballar a l'oficina de Nova York com a corresponsal, i l'any 1989 va ser enviada a la seu de Frankfurt on va començar a treballar com a corresponsal sobre el terreny.
Tanmateix, va ser durant la Guerra del Golf quan es va convertir en una figura reconeguda.[5] Durant aquest període també va cobrir notícies de països com Afganistan, l'Iraq, Iran, Pakistan, Somàlia o Israel. Després de la guerra també va cobrir l'aixecament kurd al nord de l'Iraq, i l'any 1992 va traslladar-se a Bòsnia i Hercegovina per cobrir les Guerres de Iugoslàvia.[6][7]
Durant la dècada del 2000 va combinar la seva feina de corresponsal amb la participació en programes informatius i la realització de documentals com ara Where Have All the Parents Gone? (2006), In the Footsteps of bin Laden (2006) o The War Within (2007). Els anys 2009 i 2010 va emetre la sèrie d'entrevistes Amanpour, i després d'un breu pas per la redacció d'afers polítics de l'ABC,[8] l'any 2012 va retornar a la secció internacional de la CNN.[9] A partir de 2018 es va començar a emetre el programa Amanpour & Co.[10]
Durant la seva trajectòria professional ha entrevistat algunes de les personalitats més importants del planeta i aconseguit exclusives amb líders com Hosni Mubàrak o Moammar al-Gaddafi durant la Primavera Àrab.[1][3][11]
Ha estat al centre d'algunes polèmiques. Durant les Guerres dels Iugoslàvia, Amanpour va trencar famosament la idea de neutralitat periodística en denunciar els abusos que s'estaven cometent contra els drets humans i afirmant que "en algunes situacions no es pot ser neutral, perquè quan ets neutral ets còmplice".[7] També va haver de retractar-se per comparar la política de Trump amb la Nit dels vidres trencats.[12][13]
Reconeixement
Ha rebut diversos premis a la seva feina incloent-hi onze Premis Emmy, quatre Premis Peabody, dos Premis George Polk, tres premis duPont-Columbia, el premi Edward R. Murrow i el premi Courage in Journalism. Ha estat inclosa al Cable Hall of Fame.
L'any 2015 va ser nomenada Ambaixadora de Bona Voluntat de la UNESCO per la llibertat d'expressió i la seguretat dels periodistes. També és Comandant de l'Orde de l'Imperi Britànic i ciutadana honorària de Sarajevo.[3][14][15]
Llista de reconeixements
- 1993: Premi Livingston per a Joves Periodistes
- 1993: Premi George Polk de reportatge televisiu
- 1993: Premi personal George Foster Peabody.[16]
- 1994: Dona de l'any, capítol de Nova York de "Women in Cable"
- 1994: Premi Courage in Journalism, International Women's Media Foundation [17]
- 1995: Doctor honoris causa en Dret, Universitat de Rhode Island
- 1996: Premi George Polk de reportatge televisiu
- 1997: Doctora Honoris Causa en Lletres Humanes, Universitat d'Emory
- 1997: Nymphe d'Honneur al Festival de Televisió de Montecarlo
- 1998: George Foster Peabody Personal Award for International Reporting.[18]
- 2000: Golden Plate Award de l' American Academy of Achievement [19]
- 2002: Premi Edward R. Murrow per l'èxit distingit en periodisme de difusió
- 2002: Goldsmith Career Award for Excellence in Journalism, a Harvard Kennedy School [20]
- 2005: International Emmy, Acadèmia Internacional de les Arts i les Ciències de la Televisió
- 2006: Ciutadà d'honor, ciutat de Sarajevo
- 2006: Doctora honoris causa per la Universitat de Michigan per les seves contribucions al periodisme
- 2007: Premi Paul White, Radio Television Digital News Association [21]
- 2007: nomenat comandant de l'Ordre de l'Imperi Britànic als honors d'aniversari de 2007 pels serveis al periodisme
- 2007: Dona persa de l'any
- 2008: The Fourth Estate Award ( National Press Club )
- 2008: Premi Celebrating Women de The New York Women's Foundation [22]
- 2010: membre de l' Acadèmia Americana de les Arts i les Ciències [23]
- 2010: Doctorat honoris causa en lletres humanes, Northwestern University
- 2010: Doctora honoris causa per la Universitat Estatal de Geòrgia per les seves contribucions al periodisme
- 2010: Membre honorari de la promoció de graduació de 2010 de la Universitat Harvard
- 2011: Premi Walter Cronkite a l'excel·lència en periodisme de la Walter Cronkite School of Journalism and Mass Communication [24]
- 2012: Doctorat honoris causa en lletres humanes, Amherst College
- 2012: Doctorat honoris causa en lletres humanes, Universitat del Sud de Califòrnia
- 2015: Personalitat televisiva de l'any per Association for International Broadcasting
- 2019: va rebre el premi John Peter i Anna Catherine Zenger per a la llibertat de premsa de l'Escola de Periodisme de la Universitat d'Arizona .[25]
- 2022: Daily Kos la va marcar entre les dones pioners de la història nascudes entre el 9 i el 16 de gener juntament amb altres tres iranianes, Taraneh Alidoosti (actriu), Kimia Alizadeh (atleta) i Nadia Maftouni (filòsof) .[26]
- 2022: Larry Foster Award for Integrity in Public Communication, Arthur W. Page Center for Integrity in Public Communication ( 23 de febrer de 2022 )
- 2023: Premi Ivan Allen Jr. al coratge social
- 2023: Premi Hillary Rodham Clinton per a dones valentes en periodisme i construcció de pau, rebut en una cerimònia a la Universitat de Georgetown, juntament amb tres dones més: Alaa Salah, Muna Luqman i Ghalia Alrahhal.[27]
- Directora de la junta del Comitè de Protecció dels Periodistes
- Membre de la Societat de Periodistes Professionals
- Catorze premis Emmy de notícies/documentals
- Paper important en dos premis DuPont concedits a CNN
- Paper important en un premi Golden CableACE atorgat a CNN
- Membre honorari de la junta de la Fundació Daniel Pearl
- Membre del Consell Assessor Executiu de la Harrington School of Communication and Media de la Universitat de Rhode Island
- Premi Sigma Delta Chi (SDX) pels seus informes de Goma, Zaire
- Forbes la va nomenar una de les «100 dones més poderoses del món».
- Premi POP, per «Cable Positive»
Referències
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- ↑ 1,0 1,1 News, A. B. C. «Meet Christiane Amanpour» (en anglès). Arxivat de l'original el 2019-03-04. [Consulta: 21 juny 2019].
- ↑ «The Lesley Stahl Interview: Christiane Amanpour, at the height of the Iranian Election Crisis». Arxivat de l'original el 25 June 2010. [Consulta: 5 juny 2024].
- ↑ 3,0 3,1 3,2 «Christiane Amanpour | Biography & Facts» (en anglès). Arxivat de l'original el 2023-01-31. [Consulta: 5 maig 2021].
- ↑ «Weddings; Jamie Rubin, Christiane Amanpour». , 09-08-1998. Arxivat 14 de març 2017 a Wayback Machine.
- ↑ «The Wooing of Amanpour». , 20-05-1996. Arxivat 9 de gener 2015 a Wayback Machine.
- ↑ (2007-10-04). "Amanpour's Troubling Journalism" Arxivat 6 July 2017 a Wayback Machine. by Steven Stotsky, CAMERA, 4 October 2004
- ↑ 7,0 7,1 "What we do is really tough" Arxivat 31 January 2017 a Wayback Machine. by Julie Ferry, The Guardian (London), 15 August 2007
- ↑ «Christiane Amanpour to join ABC News». CNN, 18-03-2010. Arxivat 23 de març 2010 a Wayback Machine.
- ↑ "Amanpour to return to CNN" Arxivat 14 December 2011 a Wayback Machine. CNN, 14 December 2011
- ↑ «Amanpour and Company - PBS News Show» (en anglès americà). TV Insider. [Consulta: 5 juny 2024].
- ↑ «U S Exclusive Moammar Gadhafi Tells Christiane Amanpour that Libya's People Love Him ABC News». Arxivat de l'original el 2021-12-12. [Consulta: 29 juliol 2014].
- ↑ Amanpour, Christiane. «Christiane Amanpour | Speaker | TED» (en anglès). Arxivat de l'original el 2021-06-15. [Consulta: 5 maig 2021].
- ↑ «Presentadora de CNN se disculpa por comparar presidencia de Trump con evento nazis» (en castellà), 18-11-2020. Arxivat de l'original el 2021-05-05. [Consulta: 5 maig 2021].
- ↑ «Christiane Amanpour | Host | Amanpour & Company | PBS» (en anglès americà). Arxivat de l'original el 2021-05-05. [Consulta: 5 maig 2021].
- ↑ «Christiane Amanpour nombrada Embajadora de Buena Voluntad de la UNESCO para la libertad de expresión y la seguridad de los periodistas» (en anglès), 29-04-2015. Arxivat de l'original el 2021-05-10. [Consulta: 5 maig 2021].
- ↑ 53rd Annual Peabody Awards Arxivat 6 October 2014 a Wayback Machine., May 1994.
- ↑ IWMF website «IWMF : International Women's Media Foundation - Christiane Amanpour, France». Arxivat de l'original el 31 January 2010. [Consulta: 20 juliol 2010].
- ↑ 58th Annual Peabody Awards Arxivat 6 October 2014 a Wayback Machine., May 1999.
- ↑ «Golden Plate Awardees of the American Academy of Achievement». www.achievement.org. American Academy of Achievement. Arxivat de l'original el 15 December 2016. [Consulta: 23 December 2020].
- ↑ «Christiane Amanpour to Receive Goldsmith Career Award Ceremony to Highlight 10th Anniversary Celebration», 08-03-2002. Arxivat de l'original el 18 December 2007. [Consulta: 24 agost 2007].
- ↑ «Paul White Award». Radio Television Digital News Association. Arxivat de l'original el 25 February 2013. [Consulta: 27 maig 2014].
- ↑ «The History of the Celebrating Women Breakfast». Arxivat de l'original el 26 January 2015. [Consulta: 29 gener 2015].
- ↑ «Book of Members, 1780–2010: Chapter A». American Academy of Arts and Sciences. Arxivat de l'original el 18 June 2006. [Consulta: 17 abril 2011].
- ↑ Arizona State University. «Walter Cronkite School of Journalism and Mass Communication», 29-01-2009. Arxivat de l'original el 20 March 2019. [Consulta: 23 novembre 2016].
- ↑ «CNN's Amanpour receives 2019 Zenger Award». journalism.arizona.edu, 27-03-2019. Arxivat de l'original el 21 October 2019. [Consulta: 21 octubre 2019].
- ↑ «Christiane Amanpour Among Trailblazing Women of History». Arxivat de l'original el 2 December 2022.
- ↑ «Voices for Peace: Celebrating Courageous Women in Journalism and Peacebuilding». giwps.georgetown.edu/, 05-10-2023. Arxivat de l'original el 6 October 2023. [Consulta: 6 octubre 2023].