Francisco Fernández del Pino
![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||
Biografia | |||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Naixement | 13 abril 1768 ![]() Antequera (Província de Màlaga) ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Mort | 26 gener 1843 ![]() Madrid ![]() | ||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||
14 de desembre de 1832 – 25 de març de 1833 | |||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||
1838 – 1840 | |||||||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||||||
1834 – 1834 | |||||||||||||||||||||||||
Juan Antonio Inguanzo → | |||||||||||||||||||||||||
Dades personals | |||||||||||||||||||||||||
Formació | Universidad de Granada ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Activitat | |||||||||||||||||||||||||
Lloc de treball | Madrid ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Ocupació | magistrat, jurista, polític, professor d'universitat ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Ocupador | Tribunal Suprem d'Espanya Universidad de Granada ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Membre de | Real Maestranza de Caballería de Granada ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Altres | |||||||||||||||||||||||||
Títol | Comte ![]() | ||||||||||||||||||||||||
Premis | |||||||||||||||||||||||||
Signatura ![]() ![]() | |||||||||||||||||||||||||
Llista
|
Francisco Fernández del Pino Burgos-León I Comte de Pinofiel i Vescomte de Solís (Antequera, 13 d'abril de 1768 - Madrid, 26 de gener de 1843) va ser un polític i jurista espanyol, que va arribar a ser governador de la Sala d'Alcaldes de Casa i Cort del Consell de Castella, Ministre del Consell Reial, Ministre de Gracia i Justícia (Secretari de Despatx) en l'avantpenúltim i últim govern de Ferran VII i al primer govern del regnat d'Isabel II amb Francisco Cea Bermúdez durant la regència de Maria Cristina. Magistrat del Tribunal Suprem, també va arribar a ostentar la presidència de l'alt tribunal entre 1838 i 1840.[1]
Format en Lleis en la Universitat de Granada, va ser catedràtic a la mateixa universitat. Va ser Degà de l'Audiència de Sevilla, regent de la Reial Audiència d'Extremadura i de la Reial Audiència i Cancelleria de Granada durant el regnat de Fernando VII. Als tres dies de ser nomenat Ministre de Gracia i Justícia per Ferran, va assistir com a Notari Major del regne a la declaració del monarca per la qual declarava nul·la la Pragmàtica Sanció. Va ser Pròcer del Regne de 1834 a 1835 i senador per la província de Màlaga de 1837 a 1843.[2] Va rebre l'Orde de Carles III.[3]
Referències
- ↑ Díaz Sampedro, Braulio. La politización de la justicia: El Tribunal Supremo (1836-1881), memoria para optar al grado de doctor. Madrid: Universidad Complutense, 2004. P.329. ISBN 84-669-2484-1
- ↑ Fitxa del Senat d'Espanya
- ↑ Extracto de Los Expedientes de la Orden de Carlos III, Tom IV, pp. 190 a 193.
Bibliografia
- MOLAS RIBALTA, Pere: Del absolutismo a la constitución. La adaptación de la clase política española al cambio de régimen. Silex Ediciones. Madrid, 2008. ISBN 978-84-7737-191-5 pp. 274 a 279.
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: José Cafranga Costilla | Ministre de Gràcia i Justícia![]() 1833-1834 | Succeït per: Juan Gualberto González-Bravo Delgado |
Precedit per: Vicente Cano Manuel Ramírez de Arellano | President del Tribunal Suprem![]() 1838 - 1840 | Succeït per: José María Calatrava |