Giacomo Gentilomo
Biografia | |
---|---|
Naixement | 5 abril 1909 ![]() Trieste (Itàlia) ![]() |
Mort | 16 abril 2001 ![]() Roma ![]() |
Activitat | |
Ocupació | director de cinema, guionista, muntador, pintor ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Giacomo Gentilomo (Trieste, 5 d'abril de 1909 – Roma, 16 d'abril de 2001) va ser un director de cinema i guionista italià.[1]
Biografia
Des del batxillerat li apassiona el dibuix, la pintura i el teatre. Un cop finalitzats els seus estudis va dissenyar escenografia i esbossos per al teatre, tant és així que el director rus Pietro Sharoff, a Trieste per muntar un espectacle, va apreciar la seva obra per escenografia i el convida a anar a la seva escola de teatre a Düsseldorf.
El 1931 es va traslladar a Roma i va presentar els seus dibuixos a Società Italiana Cines per ser contractat com a escenògraf. S'agraeixen els esbossos futuristes, però li proposen que comenci a treballar com a secretari d'edició; llavors esdevindrà muntatgista, guionista, ajudant de direcció. Va escriure guions per a Amo te sola (1935) de Mario Mattoli i Belle o brutte si sposan tutte...(1939) de Carlo Ludovico Bragaglia. El 1937 dirigeix el documental Sinfonie di Roma, utilitzant pel·lícula Technicolor per primera vegada a Itàlia. A Alemanya va dirigir les seqüències de batalla de Condottieri (1937) de Luis Trenker.[2]
Però el seu veritable debut com a director va arribar amb Il carnevale di Venezia (1939) en col·laboració amb Giuseppe Adami. En les seves primeres pel·lícules es va orientar cap al gènere de la comèdia: La granduchessa si diverte (1940), Brivido (1941) i Cortocircuito (1943), dos rars exemples italians de pel·lícules giallo-rosa. Amb Ecco la radio! (1940) va crear un experiment singular de promoció del mitjà radiofònic, a mig camí entre el documental i la ficció. La seva primera pel·lícula dramàtica va ser Mater dolorosa (1943), basada en la novel·la de G. Rovetta.[2]
Després de la guerra va fer nombroses pel·lícules, com ara Amanti in fuga (presentada al 1r Festival Internacional de Cinema de Canes) i I fratelli Karamazoff (premiat el 1948 amb dos Nastri d'argento), i d'altres que abasten els gèneres de la comèdia sentimental de color giallo-rosa, el melodrama strappalacrime i les pel·lícules d'aventures. La primera edició del Festival Internacional de Cinema de Locarno es va inaugurar el 23 d'agost de 1946 amb la projecció de O sole mio.[3]
El 1965 va deixar el cinema i es va retirar al seu propi estudi de pintura, dedicant-se a una vasta producció de quadres dels gèneres surrealista i metafísic.
Filmografia
Director de cinema
- Sinfonie di Roma (1937)
- Il carnevale di Venezia (1939) codirigida amb Giuseppe Adami
- Ecco la radio! (1940)
- La granduchessa si diverte (1940)
- Luna di miele (1941)
- Brivido (1941)
- Pazzo d'amore (1942)
- Finalmente soli (1942)
- Mater dolorosa (1943) (també muntatge)
- In cerca di felicità (1943)
- Cortocircuito (1943)
- 'O sole mio (1945)
- Tempesta d'anime (1946)
- Amanti in fuga (1946)
- Teheran (1946) codirigit amb William Freshman
- I fratelli Karamazoff (1947)
- Ti ritroverò (1948)
- Lo sparviero del Nilo (1949)
- Biancaneve e i sette ladri (1949)
- Atto di accusa (1950)
- Enrico Caruso, leggenda di una voce (1951)
- Melodie immortali (1952)
- La cieca di Sorrento (1953)
- Appassionatamente (1954)
- Le due orfanelle (1954)
- Una voce, una chitarra, un po' di luna (1956)
- La trovatella di Pompei (1957)
- Sigfrido (1957)
- Il cavaliere senza terra (1959)
- El darrer viking (1961)
- Maciste contro il vampiro (1961)
- I lancieri neri (1962)
- Le verdi bandiere di Allah (1963) amb supervisió de Guido Zurli
- Brenno il nemico di Roma (1963)
- Maciste e la regina di Samar (1964)
Guionista
- La città dell'amore (1933)
- Luci sommerse (1934)
- Amo te sola (1935)
- Musica in piazza (1936)
- Belle o brutte si sposan tutte... (1939)
- Cortocircuito (1943)
- Teheran (1946)
- L'arciere nero (1959)
Referències
Bibliografia
- Luciano De Giusti. Giacomo Gentilomo, cineasta popolare. Kaplan, 2008. ISBN 9788889908303.
- Dizionario dei registi, di Pino Farinotti. SugarCo 1993.
- Dizionario Bolaffi del Cinema Italiano, i Registi, Torino 1979