Joaquim Gil
Biografia | |
---|---|
Naixement | 26 gener 1767 ![]() València ![]() |
Mort | segle XIX (>1827) ![]() València ![]() |
Activitat | |
Ocupació | músic ![]() |
Veu | Tenor ![]() |
Joaquim Gil (València, 26 de gener de 1767 - València, segle XIX (>1827)) va ser un sacerdot, tenor i músic valencià.[1]
Als vint anys aconseguí per oposició una plaça de tenor en la catedral de Sogorb, i el 1790 s'ordenà sacerdot, assolint més tard la càtedra de litúrgia en el Seminari de València, on també aconseguí, a partir del 1820, la de cant pla.
És principalment conegut per la seva petita obra Breve instrucción del canto llano para los alumnos del Seminario sacerdotal y conciliar (Madrid, 1820), la qual conté advertències molt útils i interessants.
Referències
- ↑ «Joaquim Gil». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
Bibliografia
- Enciclopèdia Espasa Volum núm. 26, pàgs. 33-34 (ISBN 84-239-4526-X)