Leroy Anderson
Biografia | |
---|---|
Naixement | 29 juny 1908 ![]() Cambridge (Massachusetts) ![]() |
Mort | 18 maig 1975 ![]() Woodbury (Connecticut) ![]() |
Causa de mort | càncer ![]() |
Sepultura | Connecticut ![]() |
Residència | Cambridge ![]() |
Formació | Universitat Harvard Harvard College Conservatori de Música de Nova Anglaterra Cambridge Rindge and Latin School ![]() |
Activitat | |
Ocupació | compositor clàssic, escriptor, compositor, director d'orquestra, lletrista ![]() |
Ocupador | Universitat Harvard ![]() |
Membre de | Phi Beta Kappa ![]() |
Professors | Peter Walter ![]() |
Carrera militar | |
Conflicte | Guerra de Corea i Segona Guerra Mundial ![]() |
Instrument | Piano ![]() |
Segell discogràfic | Decca Records ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Premis
| |
Lloc web | leroyanderson.com ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Leroy Anderson (1908 - 18 de maig de 1975) fou un compositor, adaptador i director d'orquestra estatunidenc que va buscar, com ningú, el sentit de l'humor en la música, i que va ser considerat un dels principals directors d'orquestra de música lleugera.
Originari de Cambridge, Massachusetts, era descendent de pares suecs. Fill de músics aficionats, Leroy Anderson va estudiar orgue, tuba i contrabaix, i als dotze anys ja havia compost un minuet per a quartet de corda.[1] Va decidir seguir les seves classes de piano amb el professor Henry Gideon en el Nou Conservatori de música d'Anglaterra.
El 1926, ingressà a la Universitat Harvard, on va estudiar teoria amb Walter Spalding i es va graduar com a Mestre d'Arts el 1930.[2] Participà en diverses orquestres estatunidenques. Col·laborador i arranjador de la Boston Pops Orquesta (especialitzada en adaptacions simfoniques de temes clàssics), sota la direcció d'Arthur Fielder. El 1942 va entrar a l'armada dels Estats Units per a la Segona Guerra Mundial, i va servir fins al 1946.[2]
El 1958 formà la seva primera orquestra dita Meredith Willson's "76 Trombons"*, en aquest mateix any va escriure el seu propi musical anomenat “Goldilocks”.
Un dia, John Williams descriví a Leroy Anderson com un dels més grans mestres de música d'orquestra.[3]
Temes compostos
- El Rellotge Sincopat.
- The Typewriter
- El vals dels gats.
- Buggler's Holliday
Referències
- ↑ «Symphony news, Volums 26-27» (en anglès). American Symphony Orchestra League, 1975. [Consulta: 9 març 2011].
- ↑ 2,0 2,1 Speed, Burgess; Anderson, Eleanor; Metcalf, Steve. Leroy Anderson: a bio-bibliography (en anglès).
- ↑ «Leroy Anderson Square» (en anglès). Leroy Anderson Foundation. [Consulta: 27 febrer 2011].