Sistema tegumentari
El sistema tegumentari o de coberta d'un animal està constituït per la pell i altres estructures derivades com el pèl, les escates, les ungles i les glàndules sudorípares.[1][2]
L'epidermis (o capa ectodèrmica) de la pell està formada fonamentalment per cèl·lules de queratina estratificades en cinc capes: l'estrat basal (que es transforma per queratinització), l'estrat espinós, l'estrat granulós, l'estrat lúcid (amb propietats hidròfugues) i l'estrat corni superficial, que té cèl·lules mortes que es desprenen. La dermis (o capa mesodèrmica) de la pell és l'altra capa que compon la pell.[3]
Els pèls i les ungles creixen per acumulació de cèl·lules de queratina en zones de l'epidermis anomenades respectivament fol·licles pilosos i matrius unguials. El derma de la pell té una capa amb papil·les i una capa reticular més profunda amb fibroblasts encarregats de sintetitzar col·lagen i elastina, que proporcionen resistència i elasticitat. A més, es troben músculs voluntaris i involuntaris.
Les glàndules sudorípares secreten suor,[4] les sebàcies sèu[5] i les ceruminoses la cera de les orelles.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7a/Red_deer_stag_velvet.jpg/220px-Red_deer_stag_velvet.jpg)
Característiques generals
De manera general, el tegument està format per tres elements que des de l'interior cap a l'exterior són:
- Làmina basal. També anomenada membrana basal, és la capa més profunda del tegument; està composta per teixit conjuntiu i sobre ella descansen les cèl·lules epitelials.
- Epidermis. És la capa intermèdia; és contínua i està formada per una o diversos estrats de cèl·lules epitelials, que descansen sobre la làmina basal i, eventualment, segrega una tercera capa més externa, la cutícula. En molts animals no existeix cutícula, i l'epidermis contacta directament amb el medi extern; així, els platihelmints de vida lliure (turbel·laris), tenen una epidermis recoberta de cilis vibràtils (epiteli ciliat) i els vertebrats amniotes (rèptils, aus i mamífers) tenen els estrats més exteriors queratinitzats.
- Cutícula. No està present en tots els animals. Quan existeix, es tracta de la capa més exterior i és secretada per cèl·lules de l'epidermis. Tenen cutícula els platihelmints paràsits, els anèl·lids, els pseudocelomats (nematodes, rotífers, etc.) i els artròpodes, entre altres grups. En aquests darrers assoleix una complexitat i un gruix considerables i serveix d'ancoratge als músculs, el que fa les funcions d'esquelet extern (exoesquelet).
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/Ant_SEM.jpg/220px-Ant_SEM.jpg)
En els artròpodes, la cutícula és la capa més exterior del tegument, situada immediatament a sobre de l'epidermis i segregada per aquesta. És una formació rígida, sense cèl·lules, d'estructura complexa i composta per quitina, entre altres substàncies. La seva funció és doble; d'una banda és una capa rígida protectora i impermeable; en segon lloc, és i punt d'ancoratge dels músculs d'animal, de manera que actua com a esquelet intern o endoesquelet.
Tegument en vertebrats
En els vertebrats els components principals del sistema integumentari són la membrana cutània (pell) i les seves estructures complementàries anomenades també fàneres,[a] com el pèl, les escates, les plomes, les banyes, les ungles, les glàndules exocrines i els seus productes com la suor, i diversos tipus de secrecions.
Pell
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/Pell.jpg/220px-Pell.jpg)
La pell és l'òrgan dels animals que actua com a barrera protectora i aïlla l'organisme del medi que l'envolta. Es tracta de l'òrgan més gran del cos (12–15% del pes total de l'individu, amb una superfície d'un o dos metres).[8] Es pot dividir en:
- Epidermis: és la part més externa, formada per teixit epitelial, d'origen ectodèrmic. És uniestratificada en invertebrats, i pluriestratificada en vertebrats.
- Derma: està per sota de l'epidermis, d'origen mesodèrmics. Està formada principalment per teixit conjuntiu, també capil·lars, etc. Se separa de l'epidermis mitjançant una làmina basal. Està làmina és lineal en invertebrats, i es fa ondulant en vertebrats, cada vegada més a mesura que s'avança en la filogènia. La dermis es pot dividir fàcilment sobretot en vertebrats, en laxa i densa.
- Hipoderma, o panícula adiposa. Només present en mamífers, és una capa inferior a la dermis que acumula cèl·lules amb lípids anomenades adipòcits. A més, és el lloc de localització de glàndules sudorípares. No és igual de notable en tots els mamífers, sinó en aquells que acumulen una capa de greix com, per exemple, en el porc o els cetacis. La nostra pròpia capacitat d'estar obesos depèn d'aquesta capa.
Fàneres
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c1/Menschenhaar_200_fach.jpg/220px-Menschenhaar_200_fach.jpg)
Existeix una gran varietat d'aquestes estructures annexes a la pell, cadascuna amb una funció determinada. Escates, plomes o pèls, tenen una funció bàsica de recobriment per servir de protecció o per a mantenir la temperatura corporal, encara que aquestes funcions es poden ampliar i modificar; per exemple, les plomes s'utilitzen en el vol de les aus. Altres fàneres com les banyes o les urpes estan al servei de la caça, la depredació, o la defensa. Finalment, hi ha tota una sèrie de glàndules exocrines que secreten substàncies per mantenir la capacitat d'impermeabilització, la temperatura o el grau d'humitat. Però també secreten substàncies verinoses que s'utilitzen per a defensar-se dels depredadors, o substàncies nutritives per als cadells, com les glàndules mamàries que són exclusives dels mamífers.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/48/A_single_white_feather_closeup.jpg/220px-A_single_white_feather_closeup.jpg)
- Escates, en peixos teleostis, rèptils, i romanent en aus.
- Plomes, en aus.
- Pèls, en mamífers.
- Banyes
- Ungles
- Urpes
- Fàneres especialitzades, com l'òrgan perliforme en peixos o esperons en mascles d'espècies d'amfibis (ambdós ajuden en l'acoblament).
- Glàndules exocrines
- Glàndules mucoses
- Glàndules seroses
- Glàndules sudorípares
- Glàndules sebàcies
- Glàndules ceruminoses - glàndules del canal de l'oïda que produeixen cerumen.
- Glàndules mamàries
Funcions de la pell
- Protecció. Barrera de protecció davant el medi extern, és la primera barrera immunològica.
- Impermeabilització. Intervé en evitar la dessecació. En això estan relacionats els canvis de muda i delm pelatge. Canvia el gruix entre l'hivern i estiu.
- Sensibilitat: el sistema nerviós rep informació des dels receptors cutanis per al tacte, pressió, vibracions, dolor i temperatura.
- Motilitat. Permet el moviment, com en algunes larves d'invertebrats, que disposen de bandes de cilis i poden moure's en l'aigua.
- Excreció. És el cas de la suor, una orina molt diluïda que a més d'eliminar substàncies nocives també permet reduir la temperatura corporal (termoregulació).
- Síntesi de vitamina D a través de la transformació del colesterol
- Immunitat; les cèl·lules de l'epidermis col·laboren amb els limfòcits en l'eliminació de microorganismes patògens invasors
- Nutrició. Important en determinats paràsits, com trematodes i cestodes, els quals absorbeixen nutrients a través del tegument.
- Respiració: la respiració cutània es dona en els amfibis; en el cas dels paràsits anteriorment esmentats l'absorció de nutrients inclou oxigen.
- Mimetisme. Permet camuflar, com en el cas de l'insecte pal.
El tegument té diferents funcions, més o menys marcades segons l'espècie de què es tracti
- Parada nupcial. Mitjançant la coloració del tegument, i de les seves fàneres (com plomes i pèl) es reconeixen individus del sexe oposat mitjançant dimorfisme sexual. També serveixen per a l'exclusió d'individus d'altres espècies diferents en alguns casos.
Dermatologia
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/58/Scar_%28xndr%29.jpg/220px-Scar_%28xndr%29.jpg)
La dermatologia és la disciplina mèdica que estudia i tracta el sistema integumentari. A causa del fet que la pell és l'òrgan més visible del cos, la seva aparença o símptomes proporciona importants indicis, no només sobre les seves malalties, sinó també de les d'altres òrgans, com el fetge. Així mateix, la pell és l'òrgan més vulnerable, exposat a radiacions, traumatismes, infeccions i productes químics nocius.
Té un important paper en els diagnòstics. Observant el seu aspecte es poden detectar malalties, tant pròpies de la pell, com la lepra o la sarna, com d'altres parts del cos. A més, és un indicador de l'edat de l'individu.
Patologia
Les possibles malalties i trastorns que poden afectar el sistema tegumentari humà inclouen:
- Erupcions
- Butllofes
- Peu d'atleta
- Infeccions
- Cremades
- Càncer de pell
- Altres tipus de càncer
- Albinisme
- Acne
- Herpes
- Herpes labial
- Picades d'insecte
- Impetigen
- Rubèola
- Malalties de transmissió sexual
Notes
- ↑ Qualsevol formació epidèrmica diferenciada.[7]
Referències
- ↑ "Sistema integumentari" a National Library of Medicine - Medical Subject Headings. (anglès)
- ↑ Marieb, Elaine; Katja Hoehn. Human Anatomy & Physiology (en anglès). 7a edició. Pearson Benjamin Cummings, 2007, p. 142.
- ↑ J. M. Michelena, José Manuel Michelena Saval, Javier Lluch Tarazona i Joaquín Baixeras Almela. Fonaments de Zoologia. Universitat de València, 2004. ISBN 9788437058580.
- ↑ G. Edgar Folk Jr. i A. Semken Jr. «The evolution of sweat glands» (en anglès). International Journal of Biometeorology, 35, 1991, p. 180-186. DOI: 10.1007/BF01049065.[Enllaç no actiu]
- ↑ «Sistema tegumentari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ Janet Amundson Romich. An Illustrated Guide to Veterinary Medical Terminology (en anglès). 3a edició, il·lustrada. Cengage Learning, 2008. ISBN 9781435420120.
- ↑ «Sistema tegumentari». Gran Enciclopèdia Catalana. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ M.J. Farabee. «THE INTEGUMENTARY SYSTEM» (en anglès). Maricopa Community Colleges, 18-05-2010. Arxivat de l'original el 2011-05-24. [Consulta: 11 febrer 2011].
Enllaços externs
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Lectures d'anatomia de Berkeley. El sistema integumentari Arxivat 2009-04-19 a Wayback Machine.. (anglès)
- El sistema integumentari i la seva relació amb el càncer a cancerindex.org (anglès)