Adalsko-etiopská válka
Adalsko-etiopská válka | |||
---|---|---|---|
konflikt: Osmansko-portugalské války (1538-1560) | |||
Adalský sultán (vpravo) bojuje se svými vojáky proti etiopskému císaři Šalomounovi a jeho mužům. | |||
Trvání | 9. března 1529 – 21. února 1543 | ||
Místo | Etiopie, Somálsko, Džibutsko, Eritrea | ||
Výsledek | Patová situace
| ||
Strany | |||
| |||
Velitelé | |||
| |||
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Adalsko-etiopská válka či adalsko-habešská válka (případně etiopsko-adalská atp.) byl vojenský konflikt mezi křesťanským Etiopským císařstvím (Habeš) a muslimským Adalským sultanátem v letech 1529 až 1543. Křesťanské etiopské jednotky tvořili Amharové, později rovněž jejich spojenci Tigrajové a Agawové. Ke konci války se Habešané mohli spoléhat i na několik set portugalských mušketýrů. Na druhé straně adalské vojsko se skládalo z příslušníků vládnoucích Hararů (známých formálně jako Harla)[4] a jejich koaliční armády tvořené Somálci,[5] Afary, Argobby, Hadijci a desetitisíci tureckých a arabských ozbrojenců, kteří se k adalským přidali již na počátku bojů. Na obou stranách rovněž čas od času bojovali etiopští majští žoldáci.[6]
Pozadí
Imám a generál Ahmad ibn Ibráhím al-Gází (Ahmad Graňň) byl vojenským vůdcem Adalského sultanátu v severní části Afrického rohu. V letech 1529 až 1543 se pustil do dobývání Habeše (Etiopie) (Futuh al-Habaš), při němž si podmanil tři čtvrtiny křesťanské Habeše.[7] Al-Gázího vojsko složené z Afarů, Hararů a Somálců[8] a vyzbrojené luky a šípy[9] a jejich osmanští spojenci téměř vyhladili starobylé Etiopské království. Habešanům se však podařilo zajistit si pomoc portugalského expedičního sboru, jemuž velel druhý syn mořeplavce Vaska da Gamy Cristóvão da Gama,[10] a udržet si tak samostatnost. Obě strany vyčerpaly během těchto bojů své materiální a lidské zdroje, což vedlo k jejich oslabení a budoucí změně poměru sil v oblasti. Podle řady historiků mají nepřátelské etiopsko-somálské vztahy svůj prapůvod právě v této válce.[11] Někteří badatelé rovněž tvrdí, že se v tomto konfliktu potvrdila opodstatněnost používání palných zbraní, jako byly muškety s doutnákovým zámkem, kanóny a arkebuzy, oproti tradičním zbraním.[12]
Průběh války
Dne 9. března 1529 zvítězily adalské jednotky generála Ahmada ibn Ibráhíma al-Gázího nad početně silnějším habešským vojskem pod vedením císaře Dawita II. (Lebna Dengel) v bitvě u Šimbry Kure ve střední Etiopii.[13] Adalci sice zvítězili za cenu značných ztrát, ale vítězná bitva upevnila morálku jejich vojska a poskytla důkaz, že mohou vzdorovat i větší habešské armádě.
V roce 1531 dosáhlo adalské vojsko dalších dvou vítězství, díky nimž získalo převahu nad císařskou armádou. První bitva se uskutečnila u Antukje asi 90 km na jih od jezera Hajk. Adalská dělostřelba na jejím počátku zabila asi tisícovku habešských vojáků,[14] načež zbytek vojska zpanikařil a vzal do zaječích. Druhá bitva proběhla 28. října u Ambasselu, kde imámovo vojsko doslova rozprášilo habešskou armádu a zmocnilo se části císařských klenotů. Díky těmto vítězstvím se imámovu vojsku otevřela cesta na Etiopskou vysočinu, kde vojáci začali okamžitě drancovat a ničit a vypalovat kostely včetně kostela Atronsa Maryam (Trůn Panny Marie) v Amharsku, kde byly uloženy ostatky několika habešských císařů.[15]
Dawit II. (Lebna Dengel) zemřel v roce 1540. Rok před jeho smrtí byl jeho syn a budoucí císař Minas zajat vojáky Ahmada ibn Ibráhíma al-Gázího. Jeho matka, císařovna Seble Wongel, proti tomu nemohla nic dělat, protože pobývala v obleženém hlavním městě.
Dne 2. února 1542 se mušketýrům z portugalského expedičního sboru podařilo v bitvě u Amba Senaytu (Baçente) dobýt důležitou adalskou pevnost. V první polovině dubna, přesněji mezi 4. a 16. dubnem, pak dosáhli dalšího vítězství v bitvě u Džarte, kde přemohli početně silnějšího protivníka, přičemž Cristóvão da Gama i Ahmad ibn Ibráhím al-Gází utpěli střelné zranění. Generál al-Gází poté za vydatné osmanské pomoci porazil 28. srpna Portugalce v bitvě u Wofly (dnešní distrikt Ofla v Etiopii). Muslimům se přitom podařilo zajmout samotného Cristóvãa da Gamu, a jelikož odmítl přestoupit na islám, popravili ho.[10]
Panovník eritrejského království Medri Bahri král Yeshaq nejenže zásoboval Portugalce potravinami a umožňoval jim budovat si ležení na vhodných místech, ale poskytoval jim i informace o zemi. Se svými 500 mušketýry se také připojil k vojsku císaře Gelawdewa a Portugalců v rozhodující bitvě u Wayna Daga východně od jezera Tana, která proběhla 21. února 1543. Podle tradice při ní byl Ahmad ibn Ibráhím al-Gází střelen do hrudi portugalským mušketýrem Joãem de Castilhem, který se sám vrhl do muslimských linií a z bezprostřední blízkosti na imáma vypálil. Vzápětí byl sám zabit. Zraněného imáma poté sťal velitel etiopské jízdy Azmach Calite.[10][16] Jakmile se imámovi vojáci dozvěděli o jeho smrti, prchli z bojiště.[17] Smrt imáma al-Gázího a vítězství etiopsko-portugalských sil u Wayna Daga mělo za následek zhroucení adalského vojska a stažení adalců z etiopského území. Tak skončila adalsko-etiopská válka. Zanedlouho však došlo k opětovnému obnovení bojů, byť v mnohem menším měřítku.
Vůdcem adalských sil se po svém strýci Ahmadu ibn Ibráhímovi al-Gázím stal emír Nur ibn Mudžahid. Svoji pozici si ještě upevnil tím, že se oženil s al-Gázího ženou Bati del Wambara.[18] Dne 23. března 1559 porazilo emírovo vojsko armádu císaře Gelawdewa v bitvě v provincii Fatagar. Císař Gelawdewos neboli Klaudius, trůnním jménem Asnaf Sagad I., v této bitvě padl. Adalci poté vyplenili habešské město Waj.[19][20]
V téže době vyplenil habešský generál Ras Hamalmal adalské hlavní město Harar, zajal sultána Barakata ibn Umara Dina, který město se svým vojskem hájil, a popravil ho, čímž ukončil vládu dynastie Walašma.[21][22][pozn. 1]
Po svém návratu do vypleněného Hararu vystavil emír Nur ibn Mudžahid hlavu zabitého habešského císaře Gelawdewa veřejnosti na odiv jako projev svého triumfu.[24]
Dozvuky
Historik Mohammed Hassen věrohodně dokázal, že adalsko-etiopská válka značně oslabila obě zúčastněné strany a umožnila tak Oromům, aby se přesunuli do oblasti Wollega na jih od Modrého Nilu a východně od Hararu, kteréžto území historicky patřilo dnes již zaniklému národu Gafatů.[25]
Odkazy
Poznámky
- ↑ Britský badatel John Spencer Trimingham předpokládá, že zajatý Barakat ibn Umar Din byl ve skutečnosti navrácen Adalům výměnou za syna Dawita II., prince Minase. Stalo se tak prý v rámci vyjednávání, jež vedla Bati del Wambara.[23]
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ethiopian–Adal War na anglické Wikipedii.
- ↑ GIKES, Patrick. Wars in the Horn of Africa and the dismantling of the Somali State. African Studies. University of Lisbon, 2002, s. 89–102. Dostupné online [cit. 7 November 2016]. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ HENZE, Paul B. Layers of Time: A History of Ethiopia. [s.l.]: Hurst & Company, 2000. Dostupné online. ISBN 1850655227. S. 89. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Historical dictionary of Ethiopia By David Hamilton Shinn, Thomas P. Ofcansky, Chris Prouty pg 171
- ↑ HASSEN, Mohammed. Review work Futuh al habasa. International Journal of Ethiopian Studies. S. 179. JSTOR 27828848. Je zde použita šablona
{{Cite journal}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ MALONE, Barry. Troubled Ethiopia-Somalia history haunts Horn of Africa. Reuters. 2011-12-28. Dostupné online [cit. 2021-01-15]. (anglicky) Je zde použita šablona
{{Cite news}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ PANKHURST, Richard. The Ethiopian borderlands: essays in regional history from ancient times to the end of the 18th century. [s.l.]: Red Sea Press, 1997. ISBN 0-932415-19-9. OCLC 36543471 Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Saheed A. Adejumobi, The History of Ethiopia, (Greenwood Press: 2006), p.178
- ↑ John L. Esposito, editor, The Oxford History of Islam, (Oxford University Press: 2000), p. 501
- ↑ A Pastoral Democracy by I. M. Lewis
- ↑ a b c WHITEWAY, Richard Stephen. The Portuguese Expedition to Abyssinia in 1441–1543 as narrated by Castanhoso. London: Hakluyt Society, 2010. 464 s. Dostupné online. ISBN 9781409413776. (anglicky)
- ↑ David D. Laitin and Said S. Samatar, Somalia: Nation in Search of a State (Boulder: Westview Press, 1987).
- ↑ Cambridge illustrated atlas, Warfare: Renaissance to Revolution, 1492–1792, by Jeremy Black pg 9
- ↑ Battle of Shimbra Kure [online]. 2022-01-11. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2021-05-12. Je zde použita šablona
{{Cite web}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Frederick A. Edwards. The Conquest of Abyssinia pp.335. [s.l.]: [s.n.] Dostupné online. Je zde použita šablona
{{Cite book}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ "Local History in Ethiopia" Archivováno 28. 2. 2008 na Wayback Machine. (pdf) The Nordic Africa Institute website (accessed 28 January 2008)
- ↑ 20 Famous Historical and Biblical Figures from Africa [online]. 28 May 2021. Dostupné online. Je zde použita šablona
{{Cite web}}
označená jako k „pouze dočasnému použití“. - ↑ Fortunes of Africa: A 5,000 Year History of Wealth, Greed and Endeavour By Martin Meredith, In the Land of Prestor John, chapter 11
- ↑ R.Basset (editor), Histoire de la conquete de l’Abyssinie (History of the Conquest of Abyssinia), Paris, 1897–1901
- ↑ A Survey History of World, Africa, and Ethiopia - Page 280
- ↑ Abyssinia: Mythical and Historical - Page 31 Richard Chandler
- ↑ The Oromo of Ethiopia, Mohammed Hassan p.184
- ↑ Merid Wolde Aragay, Southern Ethiopia and the Christian kingdom
- ↑ J. Spencer Trimingham Islam in Ethiopia. London, Oxford University Press, 1952
- ↑ Dictionary of African Biography - Volumes 1-6 - Page 451 by Emmanuel Kwaku Akyeampong, Henry Louis Gates
- ↑ Mohammed Hassen, The Oromo of Ethiopia: A History (1570–1860) Trenton: Red Sea Press, 1994.
Související články
- Osmansko-portugalské války (1538–1560)
- Dějiny Etiopie