Alfons Ferdinand Šťastný
Alfons Ferdinand Šťastný | |
---|---|
![]() Alfons Ferdinand Šťastný | |
Poslanec Českého zemského sněmu | |
Ve funkci: 1896 – 1908 | |
Volební obvod | Tábor, Mladá Vožice, Soběslav, Veselí |
Stranická příslušnost | |
Členství | Národní strana svobodomyslná (1874-1891) agrární hnutí (od 1891) |
Narození | 18. dubna 1831 Štěkeň Rakouské císařství ![]() |
Úmrtí | 8. listopadu 1913 (ve věku 82 let) Padařov Rakousko-Uhersko ![]() |
Profese | filozof, novinář a politik |
Commons | Alfons Ferdinand Šťastný |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/be/Alfons_Ferdinand_Stastny_1874_HumL.png/220px-Alfons_Ferdinand_Stastny_1874_HumL.png)
Alfons Ferdinand Šťastný (18. dubna 1831 Štěkeň[1] – 8. listopadu 1913 Padařov[2]) byl český statkář, filosof a politik, propagátor ateismu a myšlenkový zakladatel agrárního hnutí v Čechách.
V roce 1855 byl nucen přerušit univerzitní studia a převzít po zemřelém bratrovi vedení rodinného statku v Padařově u Tábora.[3] Veřejně na sebe upozornil v roce 1869, kdy demonstrativně vystoupil z katolické církve na protest proti rozhodnutí biskupa Jirsíka o přeložení místního kaplana. V 70. letech 19. století vydal s velkým ohlasem několik publikací, v nichž popíral základní principy křesťanství a kritizoval úzké propojení církve a státu. Založil proticírkevní spolek „Přátelé svobody svědomí“. Roku 1874 se podílel na založení mladočeské strany. Na její půdě i mimo ni usiloval o zlepšení poměrů rolnictva. Když získal dojem, že mladočeské vedení nemá o venkovskou problematiku dostatečný zájem, založil v 90. letech Českomoravskou stranu hospodářskou, za kterou byl dvakrát zvolen do českého sněmu. Vlastním nákladem vydával Selské noviny. Snil o evropské unii a jednotném celosvětovém jazyku. Svými názory i osobními vlastnostmi řadu venkovanů odpuzoval, nestal se jednotící postavou a v praktické politice se nakonec prosadili jiní. Za první Československé republiky byl připomínán jako patriarcha a zakladatel českého agrarismu. Tomáš Garrigue Masaryk ho považoval za typického představitele svobodomyslnosti.
Život
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3c/%C5%A0t%C4%9Bke%C5%88_%285%29.jpg/220px-%C5%A0t%C4%9Bke%C5%88_%285%29.jpg)
Mládí
Jeho otec byl židovský obchodník se střižním zbožím Jakub Rosenauer. Roku 1804 se nechal se svoji matkou Annou Rosenauerovou pokřtít a při té příležitosti přijal jméno Antonín Šťastný.[4] Alfons navštěvoval obecnou školu v Praze, poté na Plzeňsku absolvoval ranhojičský kurs[5] a dále studoval souběžně na gymnáziu a technické škole ve Vídni. V letech 1853–1856 byl zapsán na pražské lékařské fakultě,[5] ale roku 1855 zanechal studií a ujal se vedení rodinného statku v Padařově, kde hospodařil do konce života. V letech 1863 a 1864 se znovu zapsal na univerzitu, ale studium ze zdravotních důvodů nedokončil.[6]
Spor s církví
V 70. letech 19. století se stal významným kritikem katolické církve a náboženství obecně. Jeho prvním projevem byl otevřený dopis budějovickému biskupovi J. V. Jirsíkovi z listopadu 1869, v němž oznámil vystoupení z církve kvůli (podle něho) nespravedlivému přeložení dosavadního jistebnického kaplana do jiné obce.[7] Přidala se k němu i manželka a tři další rodiny.[8] Dopis okamžitě vyvolal negativní ohlas; například redaktor jihočeského listu Budivoj se pozastavoval nad tím, že tak zásadní životní rozhodnutí učinil jen ze zlosti nad jednotlivou křivdou a ve snaze potrestat biskupa, nikoliv kvůli nesouhlasu s věroukou; podle něj tím projevil, na jak lehkou váhu bere náboženství.[9]
V 70. letech vydal sedm brožur, v nichž vystupoval proti církevní autoritě.[6] Nesouhlasil s dogmatem o papežské neomylnosti, které bylo v té době přijato; považoval je za projev extrémního centralismu, který na rozdíl od rakouského nebyl omezený žádnou ústavou a vzhledem k úzkému propojení církevní a státní moci se dotýkal všech Čechů včetně nevěřících.[10] Mnohem větší rozruch vyvolal spisem Ježíš a jeho poměr ku křesťanství (1873),[11] v němž mimo jiné popíral božský původ Ježíše Krista. Rouhání v této knize si vysloužilo ostré kritické odsouzení z katolických[12] i nekatolických[13] kruhů a zesměšňování ze strany duchovních[14] i v populárních časopisech.[15] Obdobný ohlas[16] měla i brožura O spasení po smrti.[17]
Roku 1873 převzal od Josefa Baráka řízení časopisu Svoboda,[18] kde mu již dříve vyslovili podporu.[19] Na stránkách Svobody chtěl bojovat proti papežské neomylnosti, ale doktrína byla mezitím přijata a Šťastný se marného úsilí i redaktorského místa vzdal.[6]
Na jaře 1873 uspořádal biskup Jirsík v Jistebnici desetidenní „svatou misii“ na podporu katolické víry, zřejmě i v reakci na veřejná vystoupení „neznaboha z blízka“ (jak označovali Šťastného při kázáních okolní kněží).[20] Naopak Šťastný v únoru následujícího roku založil proticírkevní spolek „Přátelé svobody svědomí“. Jeho stanovy nevyžadovaly ateismus a připouštěly členství katolíků a dalších křesťanů, ale nepovolovaly účast na církevním životě a veřejných náboženských obřadech, jako např. bohoslužbách a poutích. I pohřeb měl mít člen spolku občanský, bez účasti kněze.[21][22][23]
V roce 1880 byl vylosován za porotce u soudu v Táboře, odmítl ale jako ateista složit předepsanou přísahu na Boha a výkon funkce mu nebyl umožněn. Odvolací soud toto rozhodnutí potvrdil s argumentem, že občan, který nevěří v Boha, postrádá vlastnosti požadované zákonem pro porotce.[24][25]
Politická činnost
Alfons Šťastný se věnoval politice nejprve na místní a regionální úrovni, později přešel k celostátním tématům.[26] Například v letech 1869–1871 jako padařovský starosta bojoval s táborským okresním hejtmanem proti rozdělení obce na dva školní okrsky a proti pokutě, kterou navzdory nevyřešeným otázkám naúčtoval okres obci.[27]
Roku 1874 spoluzakládal mladočeskou stranu.[28] V roce 1888 založil v Písku Zemský spolek politicko-hospodářských malostatkářů s cílem prosazovat zájmy rolnictva v mladočeské straně,[28] čímž opět vyvolal kontroverze.[29] Když o rok později vznikla Selská jednota pro království české,[30] stal se redaktorem jejího listu Selské noviny a v jejich vydávání pokračoval vlastním nákladem[6] až do roku 1912.[28] Zastával se v něm stavovských sociálních zájmů i státních práv Českého království v rámci monarchie.[6] Jeho novinářským stylem se inspiroval například Ignát Herrmann a pozdější šéfredaktor agrárního listu Venkov Josef Vraný.[26]
V září 1890 svolal rakouskou selskou konferenci – schůzku poslanců za venkovské obce Předlitavska. Společně přijali Program rolnictva Rakouska, který měli v říšské radě prosazovat bez ohledu na politickou příslušnost.[28][31] Alfons F. Šťastný byl hlavním představitelem rolnického hnutí, které v roce 1890 vzniklo ve Vídni.
V 90. letech se jeho názory postupně dostávaly do rozporu s politikou mladočechů. V září 1891 založil Českomoravskou stranu hospodářskou.[28] Otevřeně vystupoval proti mladočeským poslancům (podle vlastních slov je káral a napomínal, aby nepoškozovali stranu), čímž vyvolával spory a mladočeši se od něj při různých příležitostech distancovali.[32][33] V roce 1895 a 1901 byl za svou stranu zvolen do českého sněmu.[6]
Jeho politické ambice se neomezovaly na zájmy českých rolníků, ačkoliv k nim měl vždy nejblíže. Usiloval určitou dobu také o spojení svobodymyslných Čechů s podobně smýšlejícími Němci, toužil po vytvoření evropské unie s jednotným celním územím a parlamentem a podporoval rozšíření světového jazyka volapük.[26] Prosazoval obnovení státních práv českého království a zastával se i zájmů živnostníků a dělníků.[26] Vyslovil názor, že plat soudního úředníka musí být skvělý, má-li stát mít spravedlivé soudnictví.[26]
Zemřel v 82 letech. Pohřben byl v Jistebnici u kostela, ale u zdi, protože vystoupil z církve. Velkolepého pohřbu se účastnil i Antonín Švehla.[3]
Odkaz
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6f/Pada%C5%99ov%2C_pam%C3%A1tn%C3%ADk_%282019%29_%283%29.jpg/220px-Pada%C5%99ov%2C_pam%C3%A1tn%C3%ADk_%282019%29_%283%29.jpg)
Šťastný byl ve své době výrazným myslitelem a politickým představitelem s řadou příznivců i odpůrců. Formální vysokoškolské vzdělání nedokončil, k většině názorů se propracoval samostudiem a postupem času je měnil. Tomáš Garrigue Masaryk ho považoval za typického představitele svobodomyslnosti.[26] Jeho myšlenky, zejména v náboženské oblasti, byly odvážné obsahem i formou a vyvolávaly senzaci.[26] Ovšem ve veřejném životě byl spíš dogmatik než praktický politik.[28] Osobními vlastnostmi odpuzoval část představitelů rolnictva a nebyl osobou, která by mohla sjednotit venkov. Agrární stranu (proslulou v době první Československé republiky) založili ještě za jeho života jiní,[28] ovšem strana se k jeho odkazu v následujících letech hlásila.
V roce 1923 byl Alfonsi Ferdinandu Šťastnému instalován pomník v Padařově, na severním okraji obce. Pomník má podobu nahoře zaoblené stély z pískovce. Na pohledové ploše je vytesaný reliéf Rozsévače – zemědělec kráčející po poli přidržující levou rukou podkasanou zástěru s osivem; pravou ruku má napřaženou v pohybu setí. Po obvodu okraje je nápis „Suchopár jsi zkypřil a změnil na údolí, lány zvlnily se jako moře miliony klasů“. Autorem pomníku je sochař Jan Vítězslav Dušek z Tábora (8. 6. 1891 Makov, Jistebnice, † 2. 3. 1966 Tábor).[34]
Dne 30. srpna 1925 za účasti ministerského předsedy Antonína Švehly a ministra zemědělství Milana Hodži byla ve Štěkni na návsi odhalena socha Alfonse Šťastného na památku významného rodáka. Autorem sochy je sochař Josef Fojtík (*9. 8. 1890 Žďáry, † 5. 5. 1966 Praha).[35] [36] V Padařově na statku byla instalována pamětní deska (1935?).
Dílo
- O doplnění našeho národního programu (1872)
- Politické strany u nás a jinde (1873)
- Dekret o neomylnosti papeže římského a jeho význam praktický (1873)
- Ježíš a jeho poměr ku křesťanství (1873)
- K otázce školní (1873)
- O spasení po smrti (1873)
- Encyklika a syllabus otce svatého Pia IX. a Encyklika a syllabus syna nové doby (1874)
- O mravnosti rozumové (1874)
Reference
- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ Matriční záznam o úmrtí a pohřbu
- ↑ a b MOTL, Stanislav. Říkali mu prorok z Padařova. Osud vizionáře Alfonse Šťastného, který se nikdy nebál jít proti proudu. Český rozhlas [online]. 21. března 2022 18:05 [cit. 27. 3. 2021]. Stopy, fakta, tajemství... Dostupné z: https://www.mujrozhlas.cz/stopy-fakta-tajemstvi/rikali-mu-prorok-z-padarova-osud-vizionare-alfonse-stastneho-ktery-se-nikdy
- ↑ MICHÁLEK, Mořic. Alfons Ferdinand Šťastný. Zemědělští buditelé: sbírka životopisů a [portrétů sedmnácti] mužů o zemědělství zasloužilých. 1937, s. 252. Dostupné online.
- ↑ a b Ferdinand Šťastný (1831-1913) Slavné osobnosti Štěkně (www.steken.cz). mesta.obce.cz [online]. [cit. 2010-10-31]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-11-17.
- ↑ a b c d e f Denní zprávy. Alfons Šťastný zemřel. Národní listy. 1913-11-10, roč. 53, čís. 309, s. 2. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ ŠŤASTNÝ, Alfons. P. Janu Val. Jirsíkovi, toho č. biskupu katolickému v Budějovicích!. Národní listy. 1869-11-02, roč. 9, čís. 303, s. 3. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ ŠŤASTNÝ, Alfons. Vystupování z církve katolické. Svoboda. 1869-11-10, roč. 3, čís. 21, s. 622–623. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Pan Šťastný,.... Budivoj. 1869-11-07, roč. 5, čís. 89, s. 3. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ ŠŤASTNÝ, Alfons. Dekret o neomylnosti papeže římského a jeho význam praktický. Praha: A. Šťastný, 1873. 75 s. Dostupné online.
- ↑ ŠŤASTNÝ, Alfons. Ježíš a jeho poměr ku křesťanství. Praha: A. Šťastný, 1873. 195 s. Dostupné online.
- ↑ PODLAHA, Jan Václav. Ježíš ve světle pravdy a ve světle zdravého rozumu. Praha: Katolický spolek tiskový, 1876. 224 s. Dostupné online.
- ↑ Nejnovější hnutí náboženské u nás v Čechách. Hus. 1874-01-01, roč. 5, čís. 3, s. 42. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ LENZ, Antonín. Jan Brázda, sedlák ze Zlámané Lhoty, v půtce se sedlákem Alfonsem Šťastným, čili, Kratochvilné a velmi poučlivé dopisy o přeukrutné učenosti kandidáta filosofie Alfonsa Šťastného, sedláka v Padařově, uložené v jeho nejnovějším spisu "Ježíš a jeho poměr ku křesťanství. Praha: A.G. Steinhauser, 1873. 129 s. Dostupné online.
- ↑ Stenografické zápisky z valné schůze svobodných myslitelů. Humoristické listy. 1874-06-06, roč. 16, čís. 25, s. 98. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ LENZ, Antonín. Učená rozprava Jana Brázdy, sedláka ze Zlámané Lhoty, o Jsoucnosti Boží, čili, Druhý výstřel proti nábožnému spisu Alfonsa Šťastného o spasení po smrti. Praha: A.G. Steinhauser, 1875. 115 s. Dostupné online.
- ↑ ŠŤASTNÝ, Alfons. O spasení po smrti. Praha: A. Šťastný, 1873. 119 s. Dostupné online.
- ↑ BARÁK, Josef. Přátelé!. Svoboda. 1873-11-25, roč. 7, čís. 22, s. 702. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Volné myšlenky o brošurce Alfonsa Šťastného: O doplnění našeho národního programu. Svoboda. 1872-12-10, roč. 6, čís. 23, s. 720. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Svatá misie v Jistebnici. Svoboda. 1873-04-25, roč. 7, čís. 8, s. 251–253. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Časové rozhledy. Opavský týdenník. 1874-03-21, roč. 1874, čís. 12, s. 91–93. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Časové rozhledy. Opavský týdenník. 1874-03-28, roč. 1874, čís. 13, s. 98–100. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Časové rozhledy. Opavský týdenník. 1874-04-18, roč. 1874, čís. 16, s. 122–124. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Atheista nesmí býti porotcem. Národní listy. 1880-11-16, roč. 20, čís. 275, s. 3. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ Město Žižkovo hnízdem kněžourů. Dělnické listy. 1880-10-06, roč. 3, čís. 19, s. 148. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ a b c d e f g Ze života Alfonse Šťastného. Národní politika. 1931-04-18, roč. 49, čís. 107, s. 1 (příloha). Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ TRAUB, Hugo. Listy z kraje. Národní listy. 1871-03-24, roč. 11, čís. 82, s. 5. Dostupné online [cit. 2010-11-12].
- ↑ a b c d e f g DOBRÝ, Sláva. Patriarcha českého agrarizmu A. Šťastný. Rozhledy [online]. pátek 1. května 2009 [cit. 27. 3. 2022]. Dostupné z: http://venkovskyden.blogspot.com/2009/05/patriarcha-ceskeho-agrarizmu-stastny.html
- ↑ To by nám scházelo!. Národní politika. 1888-04-05, roč. 6, čís. 95, s. 1. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Různé zprávy. Selská jednota. Budivoj. 1889-05-19, roč. 25, čís. 40, s. 3. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Denní zprávy. Z Vídně, 8. září. Národní listy. 1890-09-09, roč. 30, čís. 248, s. 3. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Proti odpadlictví Alfonsa Šťastného. Národní listy. 1892-07-22, roč. 32, čís. 201, s. 1. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Definitivní mínění p. Alfonsa Šťastného. Národní listy. 1892-11-26, roč. 32, čís. 327, s. 1. Dostupné online [cit. 2010-10-31].
- ↑ Pomník Alfonse Šťastného. In: Národní památkový ústav [online]. ©2015 [cit. 27. 3. 2022]. Dostupné z: https://pamatkovykatalog.cz/pomnik-alfonse-stastneho-19290243
- ↑ Alfons Šťastný – Josef Fojtík, Štěkeň. In: Šumava.cz [online]. ©1996–2015 [cit. 27. 3. 2022]. Dostupné z: https://www.sumava.cz/objekt_az/3182-alfons-astn-josef-fojtk-tke/
- ↑ 10. V kameni vytesáni… aneb Naši domácí proroci. In: Soutěže města Strakonice [online]. [2018] [cit. 27. 3. 2022]. Dostupné z: http://www.souteze.strakonice.eu/node/1513
Literatura
- KOSATÍK, Pavel. Čeští demokraté: 50 nejvýznamnějších osobností veřejného života. Praha: Mladá fronta, 2010. 280 s. ISBN 978-80-204-2307-8.
- LAMSER, Zdeněk. Agrarismus. Sociologická encyklopedie [online]. 11. 12. 2017 18:01 [cit. 2018-11-29]. Hlavní red. Zdeněk R. Nešpor. Dostupné online.
- MOTL, Stanislav. Říkali mu prorok z Padařova. Osud vizionáře Alfonse Šťastného, který se nikdy nebál jít proti proudu. Český rozhlas [online]. 21. března 2022 18:05 [cit. 27. 3. 2021]. Stopy, fakta, tajemství... Dostupné z: https://www.mujrozhlas.cz/stopy-fakta-tajemstvi/rikali-mu-prorok-z-padarova-osud-vizionare-alfonse-stastneho-ktery-se-nikdy
- ZITA, Stanislav. Alfons Šťastný: sedlák a filozof: věnováno 90. výročí úmrtí padařovského starosty Alfonse Šťastného. Jistebnice: Obec Jistebnice, 2003. 32 s. ISBN 80-239-4415-0.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Alfons Ferdinand Šťastný na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Alfons Ferdinand Šťastný
- 95. výročí úmrtí Alfonse Šťastného, 8. 11. 2008[nedostupný zdroj]
- 100. výročí úmrtí Alfonse Šťastného – 6. června 2013, Štěkeň Vlastenecké sdružení svornost