Anvarí
Anvarí | |
---|---|
Rodné jméno | Auhadudín Alí Anvarí ibn Mohammad Chavaraní |
Narození | kolem 1126 Abívard |
Úmrtí | 1189 nebo 1190 Balch |
Povolání | básník |
Národnost | perská |
Stát | Seldžucká říše |
Žánr | panegyrická poezie |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Anvarí, plným jménem Auhadudín Alí Anvari ibn Mohammad Chavarani (perskyوحدالدین علی ابن محمد انوری, (kolem 1126, Abívard – 1189 nebo 1190, Balch) byl středověký perský učenec a básník, mistr panegyrické poezie, především kasídy.[1][2]
Život
Narodil se v Abívardu, historickém městě v Chorásánu (dnes v Turkmenistánu poblíž íránského města Dargaz) kolem roku 1126. V mládí se připravoval v Túsu (poblíž Mašhadu) na vědeckou dráhu a získal neobyčejné vědomosti ve veškerých tehdejších vědách včetně astrologie. Po zjištění, že vědecká dráha mu na rozdíl od dvorního básnictví nedává příliš mnoho nadějí na blahobytný život, vyškolil se v rétorice a brzy byl přijat na dvoře seldžuckého sultána Ahmeda Sandžara jako chvalořečník a astrolog.[1][3]
Po Sandžarově smrti roku 1157 nebyl již u jeho následovníků v takové oblibě, a když se nesplnila jeho proroctví, byl vystaven nevybíravému posměchu.[4] Poté, co dokonale prohlédl rub dvorského života, rozhodl se odejít do ústraní do Balchu (dnes v Afghánistánu). kde se v klidu věnoval badatelské práci a poezii, a zde také zemřel. Kolem roku jeho úmrtí existují velké nejasnosti. Nejčastěji se uvádí rok 1189 nebo 1190[2], jiné zdroje uvádějí rok 1169 nebo 1170.[1][3]
Dílo
Hlavní známkou jeho básní je jeho učenost, která je příčinou častých narážek historických a mytologických, čímž se stal jedním z nejnepřístupnějších básníků Orientu. Po filosofické stránce navazuje na Avicennu (napsal komentář k Avicennovu dílu Kniha poučení a připomínek s názvem Kniha dobrých zvěstí). V jeho básnickém díle vyvrcholil vývoj panegyrické kasídy, kterou svou fantazií a mistrným ovládáním jazyka i rétoriky dovedl na sám vrchol. Vymezil její tematiku jako chvalořeči a přírodní i milostné motivy z ní vydělil do gazelu, čímž naznačil i další vývoj této formy. Charakteristickou vlastností jeho kasíd je časté používání žertu, ale i hanopisu, invektivy a satiry.[3]
Jeho básně byly abecedně uspořádány do Dívánu, který byl roku 1843 vydán v Tabrízu. Obsahuje kasídy (k nim existuje i výklad), gazely, masnaví a rúbái.[4] K jeho nejkrásnějším básním patří elegie Slzy Chorásánu vyvolaná invazí Oghuzů roku 1153. Svou satiru zaměřoval proti stavovským nejapnostem, sociálním abnormálnostem, patolízalství i zhoubným vášním.[1]
Odkazy
Reference
- ↑ a b c d RYPKA, Jan a kol. Dějiny perské a tádžické literatury. Praha: Nakladatelství Československé akademie věd 1963. S. 167-168.
- ↑ a b Anwari - Encyclopædia Britannica
- ↑ a b c PRŮŠEK, Jaroslav a kol. Slovník spisovatelů - Asie a Afrika I. Praha: Odeon 1967. S. 182-183.
- ↑ a b Ottův slovník naučný, 2. díl. Praha a Polička. Argo a Paseka 1996. S. 496.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Anvarí na Wikimedia Commons
Encyklopedické heslo Anvarí v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
- *
Autor Auhad-uddin Ali Anwari ve Wikizdrojích (anglicky)
- (anglicky) Anwari – Encyclopaedia Iranica