Eliška Rejčka
Eliška Rejčka, Richenza | |
---|---|
česká a polská královna | |
![]() | |
Korunovace | 26. května 1303 Praha |
Narození | 1. září 1286 Poznaň, Polské království ![]() |
Úmrtí | 18. října 1335 (ve věku 49 let) Staré Brno, Moravské markrabství ![]() |
Pohřbena | Brno |
Předchůdce | I. Guta Habsburská II. Anna Přemyslovna |
Nástupce | I. Viola Těšínská II. Anna Přemyslovna |
Manželé | Václav II. Rudolf Habsburský |
Manželkou panovníka | I. 1300–1305 II. 1306–1307 |
Potomci | Anežka Přemyslovna |
Dynastie | Piastovci |
Otec | Přemysl II. Velkopolský |
Matka | Rixa Švédská |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Eliška/Alžběta Rejčka, též Alžběta Polská či Richenza (polsky Ryksa Elżbieta; 1. září 1288[pozn. 1] Poznaň – 18. října 1335 Staré Brno) byla dvakrát česká a polská královna. Poté, co podruhé ovdověla, se stala životní partnerkou Jindřicha z Lipé. Usídlila se nejprve ve svých věnných městech (konkrétně v Hradci Králové), aby posledních zhruba 15 let svého života pak strávila v moravské metropoli v Brně.
Dětství a výchova
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9f/%C5%9Amier%C4%87_kr%C3%B3la_Przemys%C5%82a_II.jpg/170px-%C5%9Amier%C4%87_kr%C3%B3la_Przemys%C5%82a_II.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e7/Rejcka_brevir5_donatorka.jpg/170px-Rejcka_brevir5_donatorka.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Antifon%C3%A1%C5%99_Eli%C5%A1ky_Rej%C4%8Dky_R_600.jpg/170px-Antifon%C3%A1%C5%99_Eli%C5%A1ky_Rej%C4%8Dky_R_600.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/41/PecetRejckypred18101335.jpg/170px-PecetRejckypred18101335.jpg)
Richenza byla jedinou dcerou polského velkoknížete a od roku 1295 krále Přemysla II. Velkopolského a Rixy Švédské, dcery sesazeného švédského krále Valdemara Birgerssona. Krátce po jejím narození Rixa Švédská zemřela a roku 1293 se otec potřetí oženil s Markétou Braniborskou.
Shodně s tehdejšími zvyklostmi byla Richenza již roku 1291 zasnoubena s Otou Braniborským, synem braniborského markraběte Albrechta III. a bratrem její macechy Markéty Braniborské. Dětství strávila pod dohledem své tety Anny, starší sestry Přemysla II., v cisterciáckém klášteře v Owińskách nedaleko Poznaně. Tam se nejspíš také dozvěděla o násilné smrti svého otce, jenž byl 8. února 1296 zavražděn v polském městě Rogožně. Po smrti otce se Richenzy ujala její nevlastní matka a odvezla ji do Braniborska. K plánované svatbě nakonec nedošlo, poněvadž Ota Braniborský nečekaně zemřel.
Dvakrát královnou
V srpnu roku 1300, ve svých dvanácti letech, se Richenza provdala za ovdovělého českého krále Václava II., jehož první manželka Guta Habsburská zemřela o tři roky dříve. Václav tak svůj nárok na polskou korunu podepřel dynastickým svazkem s dcerou posledního korunovaného polského krále. Po sňatku se o Richenzu tři roky starala sestra Václavovy matky, zesnulé královny Kunhuty, vévodkyně – vdova po Leškovi Černém Griffina Haličská.[2] Pobývaly spolu na hradě v Budyni nad Ohří.
26. května 1303 byla vratislavským biskupem Jindřichem z Vrbna v bazilice svatého Víta na Pražském hradě korunována českou a polskou královnou.[pozn. 2] Při té příležitosti přijala jméno Alžběta[2]; Rejčka je zkomoleninou jejího původního jména.
„ | … třetího roku po tom, co přišla do Prahy ona panna Alžběta… v den letnic slavný Václav, šestý král český, oženil s dcerou prvního krále polského a dal ji od důstojného pana Jindřicha, biskupa vratislavského… posvětiti a korunovati na královnu českou a polskou v kostela pražském před oltářem svatého Víta… | “ |
— Zbraslavská kronika[2] |
Václav II. zemřel již v červnu 1305, několik dní po narození dcery Anežky.[pozn. 3][4] V sedmnácti letech se tak z Rejčky načas stala vdova s nelehkým postavením. Po manželově skonu se ocitla v nepřízni Přemysloven. Mladý král Václav III. byl zavražděn v roce 1306 a přemyslovský rod tak měl už jen ženské potomky. Roku 1306 usedl na uprázdněný český trůn Rudolf Habsburský a zvolil si za manželku Elišku Rejčku.[pozn. 4] Jeho sok Jindřich Korutanský, manžel nejstarší Přemyslovny Anny, utekl ze země i s chotí.
Po roce manželství Eliška znovu ovdověla, když Rudolf zemřel při obléhání Horažďovic.
„ | Při obléhání Horažďovic onemocněl na úplavici a stav jeho stal se brzy beznadějným. Předvídaje smrt svou, povolal k sobě do ležení před městem dva opaty, sedleckého i zbraslavského, s jejichž radou a pomocí učinil o záležitostech svých poručení křesťanské. Milované manželce své Elišce Polské, nyní již po druhé vdově, zapsal dvacet tisíc hřiven stříbra; otci svému vzkázal, aby nevěřil pověstem, nastanou-li které, o nějakém jeho otrávení a zaslal mu vlastnoruční popis oněch skutků, kterými svědomí své cítil obtíženo s prosbou, aby stala se náhrada těm, kterým ublíženo bylo. Tak skonal, teprv 26letý, dne 4. července 1307, v devátém měsíci po svém na trůn povýšení, když měl právě korunován býti… | “ |
— Dějiny národu Českého v Čechách a na Moravě |
Královna vdova
Oba zemřelí manželé na Elišku štědře pamatovali v odkazech. Jako zástavu obdržela pět českých měst (Hradec Králové, Chrudim, Jaroměř, Poličku a Vysoké Mýto).
Mladá vdova podporovala v nárocích na český trůn Rudolfova bratra Fridricha. Starší historiografie Rejčce vyčítala prohabsburský postoj, byl to ale především důsledek jejího postavení. Vztahy s Přemyslovnami ji donutily utéci z Pražského hradu[5] a uchýlit se pod ochranu Habsburků.
Rok 1308 znamenal pro Habsburky ztrátu většiny mocenských pozic. Jejich posádky usazené v Eliščiných věnných městech utrpěly drtivou porážku v bitvě u Opočna a nedlouho poté byl zavražděn římský král Albrecht I. Habsburský. Rakouský vévoda Fridrich, zbaven své hlavní opory, byl nucen vzdát se téhož roku ve Znojmě všech habsburských nároků na český trůn a dát generální pardon všem habsburským příznivcům v zemi.
Rejčka se spolu s dcerou usadila v Hradci Králové. Při příjezdu nového českého krále Jana Lucemburského do Prahy v roce 1310 jej ve vyjednáváních se šlechtickými předáky podpořila i „hradecká královna“. Po jejím boku se začal objevovat mocný šlechtic Jindřich z Lipé. Pan z Lipé se stal Richenziným dlouholetým druhem a milencem.[5][pozn. 5]
Válka královen
V zemi vykrystalizovaly dvě skupiny šlechty, jedna vedená Jindřichem a Rejčkou, druhá Eliškou Přemyslovnou a Vilémem Zajícem z Valdeka. Jindřicha totiž mnozí považovali za většího ochránce českých zájmů než Lucemburka a ctižádostivou královnu Elišku Přemyslovnu. Jindřich z Lipé byl 26. října 1315 na Pražském hradě snad z popudu Elišky Přemyslovny a s královým souhlasem zajat a uvězněn v okovech na hradě Týřově. Část české a moravské šlechty se za Jindřicha postavila a Jan Lucemburský byl nucen ho po šesti měsících věznění za zástavu několika hradů a šesti rukojmí propustit[6] a Elišce vyplatil 10 tisíc hřiven stříbra, aby získal její věnná města.
Šťastná léta v Brně
Po roce 1318 se Rejčka přestěhovala na Moravu, kde Jindřich zastával úřad zemského hejtmana. Lesk jejich dvora si podle současníků v ničem nezadal s dvorem královským. Tou dobou se obnovily i dobré vztahy mezi králem Janem, Rejčkou a jejím životním druhem. Roku 1323 Eliška založila ženský cisterciácký klášter na Starém Brně se špitálem a bazilikou Nanebevzetí Panny Marie. Druhou abatyší (1326-1346) starobrněnského kláštera Aula Sancta Mariae byla Kateřina, dcera pana Jindřicha z Lipé. Roku 1324 pak Alžběta Rejčka zakládá farní kostel svatého Vavřince v Brně-Komíně. Zasloužila se rovněž o vznik souboru devíti cenných iluminovaných rukopisů liturgických knih, kdy původ této skupiny knih není dodnes úplně objasněn[7] Rukopisy jsou mimořádnou ukázkou gotické knižní malby. Po zrušení kláštera cisterciaček během josefinských reforem v roce 1782 byl soubor rozptýlen, šest rukopisů je dnes uloženo v Rakouské národní knihovně, dva v Rajhradském klášteře a jeden v Moravském zemském archivu.
Roku 1329 zemřel druh Elišky Rejčky Jindřich z Lipé, který byl následně pohřben v jižní lodi baziliky Nanebevzetí Panny Marie
„ | … v den svatého Rufa mučedníka, zemřel v Brně muž urozený a statečný, Jindřich starší, řečený z Lipé, o němž se často děje zmínka v předcházejícím vypravování, protože byl bohatstvím, mocí a světskou slávou nejvíce nad ostatní pány povýšen. Pro jeho smrt tolik plakala a žalostila královna Alžběta, zvaná Hradecká, že to budilo úžas všech, kdož viděli její nářek. A protože se nechtěla od něho odloučiti jak v životě, tak i v smrti, ustanovila, aby bylo jeho tělo s úctou pochováno v klášteře jejího nového založení… | “ |
— Zbraslavská kronika[8] |
V roce 1333 podnikla Rejčka společně se svou dcerou pouť do Porýní, odkud přivezla řadu svatých ostatků. Zemřela roku 1335 a byla pochována pod podlahou v bazilice Nanebevzetí Panny Marie na Starém Brně na nejčestnějším místě před hlavním oltářem.
Vývod z předků
Předkové | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Odkazy
Poznámky
- ↑ V některých pramenech je jako rok narození uváděn 1286.[1]
- ↑ Výjimka schválená mohučským arcibiskupem Gerhardem z Eppenštejna (koronátorem českých králu a královen) a také hnězdenským arcibiskupem Jakubem Świnkou (koronátorem polských králů a královen).[3]
- ↑ Případný syn snad měl jednou zdědit Polsko, ovšem narodila se dcera, která byla později provdána za slezského knížete Jindřicha Javorského a zemřela bezdětná.
- ↑ Manželství Rudolfa a Rejčky bylo dílem českého panstva, Rudolf si totiž díky manželce mohl nárokovat i polskou korunu. Eliška Rejčka mu byla vybrána také proto, že jedinou neprovdanou Přemyslovnou byla Eliška – ta byla ovšem jeho sestřenicí a ke sňatku by byla nutná papežská dispens.
- ↑ Byl již ženatý se Scholastikou z Kamence.
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Ryksa Elżbieta na polské Wikipedii.
- ↑ SKŘEKOVÁ, Hana. Richenza, Alžběta Rejčka. Středověk [online]. 2007-01-05 [cit. 2020-08-28]. Dostupné online.
- ↑ a b c Zbraslavská kronika. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1976. S. 123.
- ↑ PACOVSKÝ, Karel. Svatojiřské abatyše a korunovace českých královen. Praha, 2016. 111, XXVIII s. Bakalářská práce. Univerzita Karlova, Filozofická fakulta. Vedoucí práce Jan Zdichynec. Str. 27. Dostupné online.
- ↑ KOLEKTIV. Richenza, Alžběta Rejčka. www.e-stredovek.cz [online]. 05. 01. 2007 [cit. 2021-10-21]. Dostupné online.
- ↑ a b CHARVÁTOVÁ, Kateřina. Václav II. Král český a polský. Praha: Vyšehrad, 2007. ISBN 978-80-7021-841-9. S. 261.
- ↑ Zbraslavská kronika, str. 298–299
- ↑ KVĚT, Jan: Iluminované rukopisy královny Rejčky. Praha 1931̟; FRIEDL, Antonín: Malíři královny Alžběty. Praha 1930.
- ↑ Zbraslavská kronika, str. 376
Literatura
- ANTONÍN, Robert. Alžběta Rejčka a souboj o český trůn v letech 1306–1308. In: Chrám Svatého Ducha a královna Eliška Rejčka v Hradci Králové 1308–2008. Historická tradice v dějinách města. Od chrámu ke katedrále. Sborník příspěvků z mezinárodní vědecké konference konané ve dnech 15. a 16. října 2008 v Hradci Králové. Ústí nad Orlicí: Oftis, 2009. ISBN 978-80-7405-060-2. S. 17–31.
- BOBKOVÁ, Lenka. Velké dějiny zemí Koruny české IV.a 1310–1402. Praha: Paseka, 2003. 694 s. ISBN 80-7185-501-4.
- BOBKOVÁ, Lenka; BARTLOVÁ, Milena. Velké dějiny zemí Koruny české IV.b 1310–1402. Praha: Paseka, 2003. 583 s. ISBN 80-7185-551-0.
- DUCZMAL, Małgorzata. Ryksa Piastówna, Królowa Czech i Polski. Poznań: Manuskrypt, 2010. 444 s. ISBN 83-923110-1-9.
- FIALA, Zdeněk. Předhusitské Čechy. Český stát pod vládou Lucemburků 1310–1419. Praha: Svoboda, 1978. 421 s.
- FLODROVÁ, Milena; ŠENKÝŘ, Miloš. Brno a Brňanky. Brno: Doplněk, 2015. 136 s. ISBN 978-80-7239-319-0. S. 22–29.
- CHARVÁTOVÁ, Kateřina. Václav II. Král český a polský. Praha: Vyšehrad, 2007. 343 s. ISBN 978-80-7021-841-9.
- JASIŃSKI, Kazimierz. Ryksa Elzbieta – Boemie et Polonie bis regina. In: KRZYŻANIAKOWA, Jadwiga. Przemysl II. Odnowienie Królestwa Polskiego. Poznań: Instytut Historii UAM, 1997. ISBN 8386650117. S. 269–280. (polsky)
- KOPIČKOVÁ, Božena. Eliška Přemyslovna. Královna česká 1292–1330. Praha: Vyšehrad, 2003. 182 s. ISBN 80-7021-656-5.
- KUTHAN, Jiří. Královna Alžběta Rejčka (+ 1335). In: Chrám Svatého Ducha a královna Eliška Rejčka v Hradci Králové 1308–2008. Historická tradice v dějinách města. Od chrámu ke katedrále. Sborník příspěvků z mezinárodní vědecké konference konané ve dnech 15. a 16. října 2008 v Hradci Králové. Ústí nad Orlicí: Oftis, 2009. ISBN 978-80-7405-060-2. S. 113–128.
- MUSIL, František. Hradec Králové, Eliška Rejčka a rok 1308. In: Chrám Svatého Ducha a královna Eliška Rejčka v Hradci Králové 1308–2008. Historická tradice v dějinách města. Od chrámu ke katedrále. Sborník příspěvků z mezinárodní vědecké konference konané ve dnech 15. a 16. října 2008 v Hradci Králové. Ústí nad Orlicí: Oftis, 2009. ISBN 978-80-7405-060-2. S. 11–15.
- Osobnosti – Česko : Ottův slovník. Praha: Ottovo nakladatelství, 2008. 823 s. ISBN 978-80-7360-796-8. S. 146.
- ŠAROCHOVÁ, Gabriela V. Radostný úděl vdovský. Královny-vdovy přemyslovských Čech. Praha: Dokořán, 2004. 174 s. ISBN 80-86569-24-1.
- VANÍČEK, Vratislav. Velké dějiny zemí Koruny české III. 1250–1310. Praha: Paseka, 2002. 760 s. ISBN 80-7185-433-6.
- VOŠAHLÍKOVÁ, Pavla, a kol. Biografický slovník českých zemí : 1. sešit : A. Praha: Libri, 2004. 155 s. ISBN 80-7277-215-5. S. 71–72.
- ŽEMLIČKA, Josef. Století posledních Přemyslovců. Praha: Melantrich, 1998. 412 s. ISBN 80-7023-281-1.
- ŽEMLIČKA, Josef. Přemyslovci. Jak žili, vládli, umírali. Praha: Nakladatelství Lidové noviny, 2005. 497 s. ISBN 80-7106-759-8.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Eliška Rejčka na Wikimedia Commons
Alžběta ve Vlastenském slovníku historickém ve Wikizdrojích
- Eliška Rejčka v Encyklopedii dějin města Brna
- Eliška Rejčka na e-Středověk.cz
- Jaké měli ženy poslední Přemyslovci?, Radio Praha (v příloze záznam rozhlasového pořadu)
- Dvůr hradecké královny Rejčky Archivováno 5. 2. 2009 na Wayback Machine.
- Příběh posledních Přemysloven…
- Eliška Rejčka a Polsko na e-Středověk.cz
Polská královna | ||
---|---|---|
Předchůdce: Markéta Braniborská | 1303–1305 Eliška Rejčka | Nástupce: Viola Těšínská |
Česká královna | ||
---|---|---|
Předchůdce: Guta Habsburská | Eliška Rejčka 1300–1305 | Nástupce: Viola Těšínská |
Viola Těšínská | 1306–1307 | Anna Přemyslovna |