Jan Sturmer
Jan Václav Sturmer | |
---|---|
![]() Dvojice andělů (Arcidiecézní muzeum Olomouc) | |
Narození | 5. června 1675 Královec (Königsberg), Pruské vévodství |
Úmrtí | 14. listopadu 1729 (ve věku 54 let) Olomouc Habsburská monarchie ![]() |
Povolání | sochař |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Jan Václav Sturmer, v literatuře také Johann Sturmer (1675 Královec – 14. listopadu 1729 Olomouc) byl sochař, představitel vrcholného olomouckého baroka.[1] Narodil se roku 1675 v Královci (Kaliningradu, Königsbergu) ve východním Prusku. Vyznáním byl původně luterán, konvertoval až po příchodu na Moravu (členy Bratrstva sv. Lukáše – sochaři usazení ve městě – mohli být jen katolíci).[2] Zemřel 14. listopadu 1729 v Olomouci[3] na tuberkulózu, pro sochaře tehdy časté onemocnění.[4]
Tovaryšská léta
Mezi lety 1702–1707 byl tovaryšem v dílně olomouckého sochaře Františka Zürna st..[5] V té době se také stal účastníkem sporu, jež se týkal stížnosti podané skupinou olomouckých sochařů (Zürn st., Leblass, Thomasberger, Herzog) na Václava Rendera, za to, že jim „fušoval“ do řemesla a odloudil tovaryše Sturmera.[6] V letech 1707–1712 působil ve Svitavách. V roce 1712 se vrátil do Olomouce, kde koupil dům stávající v blízkosti kostela sv. Mořice, kde je dnes pohřben.[7] V okolí sv. Mořice se tehdy usazovala celá řada sochařů, mezi ně patřili např. Schauberger, Zahner, Render. Sturmer bydlel v západní části dnešní ulice 8. května, č. p. 523/3.[8] Následujícího roku se stal měšťanem a byl přijat do cechu.[7]
Studia, vlivy, následovníci
Na jeho tvorbu mělo silný vliv dílo lombardského sochaře a štukatéra Baldassara Fontany, jeho práce jsou vytvořeny v duchu zásad berniniovské školy. Ovlivnil jimi vývoj moravského sochařství první čtvrtiny 18. století.[9] K jeho významu také přispívá zásluha za angažování celé řady mladých tovaryšů, mnozí z nich pak prosluli svými vynikajícími díly.[4] Patří mezi ně zejména: Jiří Antonín Heinz (1698–1759; ve Svitavách dostal u Sturmera svoji první zakázku),[10] Jan Antonín Richter (1712–1762),[11] Filip Sattler (1695–1738; u něj není jasné, zda byl tovaryšem u Sturmera či u Thomasbergera)[12] a v neposlední řadě také Jan Jiří Schauberger (před 1700–1744), který se oženil se Sturmerovou dcerou.[13] V jeho dílně byli také vedeni Josef Winterhalder st. (1702–1769)[14] a Ondřej Zahner (1709–1752).[15]
Dílo
Zakázky pro klášter Hradisko
Jeho dílo zahrnuje zejména realizace dle zakázek církve. Ve 20. letech 18. století intenzivně pracoval pro premonstráty z olomouckého kláštera Hradisko (výzdoba varhan a kazatelny konventního kostela, socha Panny Marie nyní v Pavlovické ulici).[5] Pro tamní prelaturu také vytvořil čtveřici soch jejích knížecích zakladatelů, umístěných na štítu budovy.[16][4]
Svatý Kopeček u Olomouce
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/39/Olm%C3%BCtz-HeiligerBerg08.jpg/220px-Olm%C3%BCtz-HeiligerBerg08.jpg)
Řadu prací pak vytvořil pro poutní areál na Svatém Kopečku. Zde spolupracoval s Fontanou na modelu hlavního oltáře a jeho výzdobě (1725) a na štukové dekoraci interiéru (16 plastik andělů na korunní římse). Sám pak zpracoval návrh varhanní kruchty a výzdobu varhan, a na starosti měl také kompletaci oltáře. K němu začal tvořit dvojici soch adorantů a Fontanou navržený tabernákl.[17] Oboje po jeho smrti dokončil Winterhalder.[18][19] Jeho dílem jsou také sochy světců sv. Rocha a sv. Šebestiána na římse rezidence po straně kostela.[20] Pro náměstíčko pod jižní stranou baziliky vypracovala jeho dílna sousoší sv. Jana Nepomuckého (podoba venkovské piazzetty).[21]
Realizace v centru Olomouce
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6a/Morovy_Mariansky_sloup_detail.jpg/220px-Morovy_Mariansky_sloup_detail.jpg)
Ve městě Olomouci pak na zakázku jezuitů vytvořil část mobiliáře jejich nového kostela (bazilika Panny Marie Sněžné).[4] Pro kostel sv. Mořice vytesal pískovcovou sochu anděla s nádobou na svěcenou vodu (20. léta 18. století).[22] Archivně je doloženo 14 bust pro hraběte Brajdu (poprsí římských císařů na atice kanovnické rezidence ve Wurmově ulici 577/7. Tyto busty byly vytvořeny do roku 1704 a jde tak o jeho nejstarší olomoucké práce.[22]
K jeho nejdůležitějším pracím patří sochařská výzdoba Mariánského sloupu na Dolním náměstí v Olomouci (1718–1725). Vytvořil sochu Panny Marie Immaculaty, sochu svatého Františka Xaverského a sochu svatého Karla Boromejského. Zde se objevuje otázka šesti modelů Tobiáše Schütze, které snad byly pro realizaci použity.[23] Pro tyto sochy jsou charakteristické Sturmerovské kompoziční typy a jejich objemovost, patří k vrcholům jeho tvorby.
Mariánské a světecké sloupy
Realizoval také několik kamenosochařských votivních děl: sloup Nejsvětější Trojice v Kroměříži na Riegrově náměstí, mariánský sloup ve Svitavách[24] v Moravské Třebové (1715–1718), v Rychnově, Vendolí, Potštátě, světecké sloupy v Kunčině, trojiční sloup ve Fulneku[22] a sochy u mariánského sloupu v Litovli.[25][26]
- Sousoší Nejsvětější Trojice na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Socha svaté Anny na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Socha svaté Rozálie na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Socha svatého Eligia na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Socha svatého Karla Boromejskéko na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Socha svatého Františka Xaverského na sloupu Nejsvětější Trojice v Kroměříži
- Mariánský sloup ve Svitavách
- Mariánský sloup v Moravské Třebové
- Mariánský sloup Panny Marie Immaculaty v Rychnově
- Mariánský sloup v Potštátě
- Socha panny Marie na mariánském sloupu v Litovli
Drobnější samostatné práce
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/Svatoj%C3%A1nsk%C3%BD_most_%28Litovel%29_12.jpg/220px-Svatoj%C3%A1nsk%C3%BD_most_%28Litovel%29_12.jpg)
K jeho dílu patří také celá řada samostatných soch a drobnějších realizací. Sem spadá např. dřevěná socha sv. Pavlíny (po 1715, výška ~155 cm, nese zbytky původní polychromie),[27] dále socha sv. Barbory (1715, ~155 cm, dřevo, fragmenty polychromie).[28] Obě byly původně umístěny na fasádě kovárny v Řepčíně.[29] Vytvořil také dvojici andělů (atlantů), kteří byli původně umístěni v kostele sv. Floriána v Moravské Huzové (20. léta 18. st., ~155 cm, dřevo, fr. polychr.).[30] Z jednotlivých statuí stojí za pozornost také socha sv. Jana Nepomuckého v Šumvaldě (1713), Litovli (1718) a Bílé Lhotě (1726), socha Panny Marie ve Fulneku (~1718), v Olomouci na Nových Sadech (20. léta 18. st.) a socha sv. Barbory v Cholině (1715).[5]
Charakteristika stylu
Pro jeho sochařské práce je charakteristická velkorysá objemovost figur budovaná s modelační jistotou. Typické jsou také klidné postoje a elegantní gesta postav. Pro práci jeho dílny i jeho samotného je specifické časté opakování již zavedených kompozičních schémat.[22]
Odkazy
Reference
- ↑ HZ [Helena Zápalková], heslo Jan Sturmer, in: Ondřej Jakubec – Marek Perůtka (edd.), Olomoucké baroko. 3. Historie a kultura. Muzeum umění Olomouc – Arcidiecézní muzeum Olomouc. Olomouc 2011, s. 238.
- ↑ Martin Pavlíček, Sochaři a sochařství baroka v Olomouci, in: Ondřej Jakubec – Marek Perůtka (edd.), Olomoucké baroko. 2. Výtvarná kultura 1620–1780. 2. Katalog. Muzeum umění Olomouc – Arcidiecézní muzeum Olomouc. Olomouc 2011, s. 121.
- ↑ Prokop Toman, heslo Jan Sturmer, in: Prokop Toman, Nový slovník československých výtvarných umělců, Ostrava 1993.
- ↑ a b c d Viz Pavlíček (pozn. 2), s. 130.
- ↑ a b c Viz Zápalková (pozn. 1), s. 238.
- ↑ Viz Pavlíček (pozn. 2), s. 127.
- ↑ a b Ibidem, s. 130.
- ↑ Ibidem, s. 129.
- ↑ Simona Jemelková, Úvodem k baroku v Olomouci, in: Irena Marie Kubešová – Simona Jemelková, Kamenné stopy barokní Olomouce (kat. výst.), Vlastivědné muzeum v Olomouci 2001, s. 6.
- ↑ HZ [Helena Zápalková], heslo Jiří Antonín Heinz, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 235.
- ↑ MP [Martin Pavlíček] – HZ [Helena Zápalková], heslo Jan Antonín Richter, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 237.
- ↑ GE [Gabriela Elbelová], heslo Filip Sattler, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 237.
- ↑ MP [Martin Pavlíček], heslo Jan Jiří Schauberger, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 237.
- ↑ SJ [Simona Jemelková], heslo Josef Winterhalder st. in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 239.
- ↑ Ibidem, heslo Ondřej Zahner.
- ↑ Jana Oppeltová: Premonstrátská kanonie Hradisko u Olomouce a její kulturní prostředí, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 58.
- ↑ Helena Zápalková, Olomoučtí zlatníci doby baroka, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 2. (pozn. 2)], s. 480.
- ↑ HZ [Helena Zápalková], heslo Hlavní oltář, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 2. (pozn. 2)], s. 173.
- ↑ Viz Zápalková (pozn. 21), s. 480.
- ↑ MP [Martin Pavlíček], heslo Kostel navštívení Panny Marie s premonstrátskou rezidencí, in[viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 91.
- ↑ Ondřej Jakubec – Ondřej Zatloukal, Barokní krajina Olomouce, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 69.
- ↑ a b c d Ibidem.
- ↑ Simona Jemelková – Helena Zápalková, Olomoucké barokní sloupy, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 144.
- ↑ http://www.svitavskelisty.cz/mariansky-sloup-ve-svitavach-a-jeho-autor-johann-sturmer/, 12. dubna 2016.
- ↑ GLACOVÁ, Kristina. Mariánský sloup na náměstí Přemysla Otakara v Litovli. In: Ročenka 2007. Litovel: Muzejní společnost Litovelska, 2007. ISBN 978-80-904088-0-7. S. 16.
- ↑ Ibidem, s. 145.
- ↑ HZ [Helena Zápalková], heslo Sv. Pavlína, in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)]
- ↑ Ibidem, heslo Sv. Barbora, s. 182.
- ↑ Viz Zápalková (pozn. 31, 32), str. 238, 181.
- ↑ HZ [Helena Zápalková], heslo Dvojice andělů (atlantů), in: [viz Jakubec – Perůtka, Olomoucké baroko. 3. (pozn. 1)], s. 183.
Literatura
- Ondřej Jakubec – Marek Perůtka (edd.), Olomoucké baroko. 2. Výtvarná kultura 1620–1780. 2. Katalog. Muzeum umění Olomouc – Arcidiecézní muzeum Olomouc. Olomouc 2011
- Ondřej Jakubec – Marek Perůtka (edd.), Olomoucké baroko. 3. Historie a kultura. Muzeum umění Olomouc – Arcidiecézní muzeum Olomouc. Olomouc 2011
- Irena Marie Kubešová – Simona Jemelková, Kamenné stopy barokní Olomouce (kat. výst.), Vlastivědné muzeum v Olomouci 2001.
- Prokop Toman, Nový slovník československých výtvarných umělců, Ostrava 1993.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Jan Sturmer na Wikimedia Commons
- http://aleph.vkol.cz/pub/svk04/00000/74/000007478.htm
- Jan Sturmer v informačním systému abART