Jaromír Hrubý z Jelení
Jaromír Hrubý-Gelenj | |
---|---|
Zástupce českého velkopřevora řádu maltézských rytířů | |
Ve funkci: 1990 – 1991 | |
Předchůdce | Cyril Toumanoff (jako velkopřevor) |
Nástupce | František Lobkowicz (jako zástupce velkopřevora) |
Narození | 2. listopadu 1922 Červené Pečky Československo ![]() |
Úmrtí | 18. července 2012 (ve věku 89 let) |
Místo pohřbení | Hrobka Hrubých z Gelenj v Červených Pečkách |
Titul | ![]() |
Rodiče | Josef Hrubý z Jelení (1866–1943) a Karola Bukuwková z Bukuwky (1889–1952) |
Příbuzní | sestra: Marie Hrubá-Gelenj, provd. Thurn-Valsássina (1924–1996) sestra: Anna Hrubá-Gelenj (1926–2023) bratr: Bedřich Hrubý-Gelenj (* 1927) sestra: Alžběta Hrubá-Gelenj, provd. Sternbergová (1929–2021) sestra: Karolina Hrubá-Gelenj (1931–2024) děd: Theodor Karel Hrubý z Gelenj (1826–1914) babička: Karolína z Ledebur-Wichelnu (1839–1930) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Jaromír Hrubý-Gelenj, zjednodušeným pravopisem Jaromír Hrubý z Jelení (2. listopadu 1922 Červené Pečky – 18. července 2012)[1] byl český šlechtic z rodu Hrubých z Jelení. Byl čestným rytířem Maltézského řádu.[1] V době vlády komunistické strany byl pro svůj šlechtický původ perzekvován.
Život
Narodil se jako první syn Josefa barona Hrubého z Gelenj (1866–1943), který v září 1939 podepsal prohlášení české šlechty, a jeho manželky Karoly (Sarolty) Bukuwkové z Bukuwky (1889–1952).[pozn. 1] Za války v roce 1942 byla na majetek rodu uvalena vnucená správa. Měl pět sourozenců, kteří neodešli z Československa ani po Únoru 1948.[pozn. 2]
V roce 1945 převzal Jaromír s matkou správu statků Červené Pečky a Morány, ke kterým patřily pole, lesy i průmyslové podniky včetně pivovaru (založen v roce 1670) a cihelny.[4] Studoval na lesnické fakultě Vysoké školy zemědělské v Praze. Chyběly mu už jen dva semestry, ale po komunistickém puči v roce 1948 školu nesměl dokončit.[5] Pak pracoval jako traktorista v jejich bývalém velkostatku.[5] Sestra Marie Josefa (1924–1996), která studovala vysokou školu zemědělskou, byla zatčena a držena ve vyšetřovací vazbě sedm a půl měsíců. Matku Karolu vyslýchali dva týdny.[6] Na začátku roku 1950 byl zatčen i on sám a vězněn tři měsíce ve vězení v Kolíně a pak dva roky v táboře nucených prací.[5] Vystřídal Pardubice, Všebořice a pracoval na stavbě věznice v Ruzyni.[7] Nakonec byl znovu v Pardubicích, kde mimo jiné stavěl nádraží.[8]
Po propuštění z vězení byl zaměstnán u dopravních staveb. Po složení kvalifikační zkoušky na kopáče vykonával tuto činnost.[8] Postupně se živil jako řidič, jeřábník, betonář, asfaltér a u posádky těžkých strojů na stavbě dálnice z Prahy do Brna poblíž Šternova.[9] Ani v období Pražského jara mu režim neumožnil studium na stavební průmyslovce.[10] Později pracoval v zahraničním oddělení podniku, protože ovládal cizí jazyky.[9] U Staveb silnic a železnic nakonec pracoval 39 let.[11]
Zůstal svobodný a bezdětný.[12]
Po roce 1989 byl Jaromír Hrubý z Jelení jmenován zástupcem velkopřevora Suverénního řádu Maltézských rytířů. Do řádu vstoupil tajně v roce 1942 a udržoval jej až do roku 1989 při životě.
V rámci restitucí získal po roce 1989 lovecký zámeček Morány.
Zemřel v roce 2012. Zádušní mše svatá a poslední rozloučení se zemřelým se konalo 27. července 2012 v kostele sv. Petra a Pavla v Čestíně, mši sloužil biskup František Lobkowicz. Následující den byly ostatky uloženy za účasti členů rodiny do hrobu před rodinnou hrobkou v Červených Pečkách.[13]
Odkazy
Poznámky
- ↑ Rodiče Josef Hrubý-Gelenj (22. 4. 1866 Červené Pečky – 14. 1. 1943 Červené Pečky) a Karola (Sarolta) Bukuwková z Bukuwky (3. 6. 1889 Horth – 2. 10. 1952 Praha) uzavřeli sňatek 27. dubna 1921 ve Valašském Meziříčí.[1] Jemu byl v době svatby už hodně přes padesát let, ona byla o 23 let mladší.[2]
- ↑ Teprve v roce 1968 emigrovala do Rakouska Jaromírova sestra Alžběta (1929–2021) s manželem Zdeňkem Sternbergem (1923–2021) a na začátku 80. let 20. století Marie Josefa (1924–1996), která se provdala za Maxmiliána Thurn und Valsassina (1910–1991).[3][2]
Reference
- ↑ a b c POUZAR, Vladimír; MAŠEK, Petr; MENSDORFF-POUILLY, Hugo; POKORNÝ, Pavel R. Almanach českých šlechtických rodů 2017. [Brandýs nad Labem]: Martin, 2016. 512 s. ISBN 978-80-85955-43-9. S. 170.
- ↑ a b DOČEKAL, Boris. Příběhy českých šlechticů. Jihlava: Nakladatelství Listen, 2006. 176 s. ISBN 80-86526-19-4. S. 158. Dále jen Příběhy českých šlechticů.
- ↑ VOTÝPKA, Vladimír. Příběhy české šlechty. 3. vyd. Praha a Litomyšl: Paseka, 2002. 408 s. ISBN 80-7185-507-3. S. 367. Dále jen Příběhy české šlechty.
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 352
- ↑ a b c Příběhy české šlechty, s. 355
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 378–379
- ↑ Příběhy české šlechty, s. 356
- ↑ a b Příběhy české šlechty, s. 357
- ↑ a b Příběhy české šlechty, s. 358
- ↑ Příběhy českých šlechticů, s. 165
- ↑ VACULÍK, Pavel. Komunistická perzekuce šlechty. Praha: Baset, 2004. 134 s. ISBN 80-7340-026-X. S. 38.
- ↑ Příběhy českých šlechticů, s. 169
- ↑ DVOŘÁKOVÁ, D. Odešel pan Jaromír Hrubý. Červenopečecký čtvrtletník. Roč. 2012, čís. 3, s. 4–5. Dostupné online. Archivováno 2. 3. 2021 na Wayback Machine.
Literatura
- DOČEKAL, Boris. Příběhy českých šlechticů. Jihlava: Nakladatelství Listen, 2006. 176 s. ISBN 80-86526-19-4. Kapitola Na křivdy jsme zapomněli. Baronka Karolína Hrubá z Jelení, baron Jaromír Hrubý z Jelení.
- VOTÝPKA, Vladimír. Příběhy české šlechty. 3. vyd. Praha a Litomyšl: Paseka, 2002. 408 s. ISBN 80-7185-507-3. Kapitola 16.