Josef Gonic
Josef Gonic | |
---|---|
![]() | |
Narození | 4. března 1902 Kyjov Rakousko-Uhersko ![]() |
Úmrtí | 18. července 1949 (ve věku 47 let) Věznice Pankrác Československo ![]() |
Místo pohřbení | Ďáblický hřbitov |
Národnost | česká |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Josef Gonic (4. března 1902[1] Kyjov – 18. července 1949 Věznice Pankrác) byl český voják a protikomunistický odbojář odsouzený komunistickým režimem k trestu smrti a popravený v roce 1949.[2]
Životopis
Narodil se v roce 1902 v Kyjově.[3][4] Po absolvování základní školní docházky navštěvoval do roku 1920 reálnou školu v Hodoníně. Oženil se v roce 1929. V roce 1930 se mu narodila dcera.[5]
Vojenská kariéra
V roce 1921 začal studovat na Vojenské akademii v Hranicích na Moravě. Studium na ní dokončil v srpnu 1923. V září téhož roku nastoupil jako poručík u pěšího pluku č. 39 v Petržalce. V říjnu 1928 byl poté povýšen do hodnosti nadporučíka a v roce 1931 do hodnosti kapitána. Z Bratislavy pak odešel až v dubnu 1934. Poté započal studium na Vysoké škole válečné.[6] Studium na ní ukončil v červnu 1936. Od srpna téhož roku do září 1938 poté působil u bratislavské 9. divize. V létě 1938 poté začal působit ve 4. oddělení VII. sboru. V červenci 1937 byl povýšen do hodnosti štábního kapitána. Od září 1938 poté působil jako přednosta 4. oddělení štábu hraničního pásma XV v Banské Bystrici. Po okupaci Československa v březnu 1939 a vyhlášení Slovenského štátu byl v červnu 1949 demobilizován a nuceně přemístěn do Prahy.[5]
Druhá světová válka
V červenci 1939 začal pracovat jako referent a vrchní komisař oddělení mezd na ministerstvu zdravotnictví a sociální správy. V roce 1940 se stal členem protinacistického odboje. Spolupracoval přitom mj. s bratrancem své ženy, který byl v roce 1942 gestapem dopaden a popraven. Byl i členem Obrany národa. V rámci své činnosti v této organizaci odposlouchával telefonní hovory Němců a snažil se zabránit odvedení Čechů k totálnímu nasazení. V červnu 1943 poté vykonával zaměstnání podobného charakteru na Úřadu práce v Pardubicích. Ke konci druhé světové války měl být totálně nasazen, nicméně vzhledem k fingování nemoci se mu totálnímu nasazení nakonec podařilo vyhnout.[5]
Pražské povstání
V roce 1945 se účastnil Pražského povstání, přičemž již v den jeho vypuknutí opět nastoupil vojenskou službu. Během povstání se mu podařilo odzbrojit a zajmout dva německé vojáky. Později byl členem štábu v úseku Praha-Střed. Ke konci povstání pak působil jako velitel obrany kasáren Jiřího z Poděbrad. V rámci obrany těchto kasáren měl zásadní podíl na záchraně jeho vojenské skupiny. Poté se účastnil bojů u Stavovského divadla. Od května do června 1945 byl zároveň velitelem pluku Revoluční gardy, přičemž za svou činnost byl oceněn medaili za chrabrost.[5]
Po válce
Později byl se zpětnou platností ke květnu 1943 povýšen na majora generálního štábu. Stal se rovněž referentem třetího oddělení generálního štábu. V říjnu 1946 se stal podplukovníkem generálního štábu. Jako referent poté působil i od listopadu 1947, tentokrát u skupiny silniční dopravy 7. oddělení Hlavního štábu.[5]
Po únoru 1948
Po komunistickém převratu v roce 1948 se stal členem protikomunistického odboje. Stal se přitom členem odbojové skupiny Praha – Žatec, která měla chtít podle obvinění Státní bezpečnosti uskutečnit státní převrat.[7][8] Ten se měl původně konat v únoru 1949, později byl přesunut na začátek března 1949. Převrat měli vést Karel Sabela a Miloslav Jebavý, přičemž do jeho plánu měl Gonice v lednu 1949 zasvětit Vilém Sok-Sieger. S tím měl poté plánovat obsazení budov Ministerstva obrany a Hlavního štábu.[5][9][10]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/Pam.deska.GSACR.Dejvice.Vlevo.jpg/220px-Pam.deska.GSACR.Dejvice.Vlevo.jpg)
Na začátku března 1949 (tedy krátce před údajným začátkem převratu) byl v rámci Akce Norbert zatčen,[11] v dubnu 1949 na něj pak bylo podáno trestní oznámení. V květnu 1949 se ještě formálně stal členem 12. divize v Litoměřicích, tou dobou byl však již dva měsíce ve vazbě. V té byl podle pozdějších svědectví během výslechů mučen. Za trestné činy velezrady a vyzvědačství byl v politickém procesu poté v červnu 1949 odsouzen k trestu smrti.[12][13][14] Po zamítnutí odvolání byl v červenci 1949 popraven.[15][16][17][18]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Saaz-Rathaus-Tafel.jpg/220px-Saaz-Rathaus-Tafel.jpg)
Není ovšem vůbec jasné, nakolik byla obviněná vykonstruovaná a zda se měl převrat skutečně odehrát, či zda šlo pouze o vymyšlené spiknutí Státní bezpečnosti, která se takto chtěla zbavit demokraticky smýšlejících členů v armádě.[5] Na jeho památku bylo instalováno několik pamětních desek.[19][20][21][22]
Odkazy
Reference
- ↑ Josef Gonic. Vzpomínky [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Josef Gonic (1902-1949) – Ústav pro studium totalitních režimů. www.ustrcr.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ seznam popravených pro politické trestné činy: TOTALITA. www.totalita.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Třetí odboj - Gonic, Josef. tretiodboj.sdruzenipamet.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f g Josef Gonic, obět vykonstruovaného procesu [online]. 2017-03-09 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Encyklopedie dějin města Hodonín. encyklopedie.hodonina.cz [online]. 2008 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Pamětní místa na komunistický režim [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Opět po roce jsme si připomněli hrdinství protikomunistické odbojové skupiny Praha – Žatec. www.ohremedia.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Pamětní místa na komunistický režim [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ HABRNÁLOVÁ, Lenka. Akce Březen. Rekonstrukce plánů na vojenský převrat s důrazem na roli škpt. Karla Martínka. , 2011 [cit. 2024-05-14]. Diplomová práce. Masarykova univerzita, Filozofická fakulta. . Dostupné online.
- ↑ Českoslovenští komunisté: začali jako reformátoři a skončili jako poskokové Moskvy. Reflex.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Chtěli vyjet s tanky Cromwell na komunisty? Proces v roce 1949.. mocr.army.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Příběhy popravených jsou na webu | Domov. Lidovky.cz [online]. 2008-09-10 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Seznam popravených v ČSR z politických důvodů : Zločiny proti lidskosti. Valka.cz [online]. 2005-04-27 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Puč žateckých tankistů? Asi šlo o smyšlené spiknutí, za které komunisti popravili několik důstojníků. Plus [online]. 2023-02-07 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Vzpomínka na kapitána Sabelu a další popravené odbojáře. www.mesto-zatec.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ ŽATEC, město. Pietní akt Praha-Žatec. www.mesto-zatec.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ ÚSTR začal na webu zveřejňovat osudy lidí popravených komunisty. Radio Prague International [online]. 2008-09-09 [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Žatec: Vzpomínka na kapitána Sabelu a další popravené odbojáře | RegioRevue.cz. regiorevue.cz [online]. [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Jan Kincl. Pamětní deska Obětem komunismu [online]. Spolek pro vojenská pietní místa [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Vladimír Štrupl. Pamětní deska Obětem komunismu [online]. Spolek pro vojenská pietní místa [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
- ↑ Mgr. Jaroslav Krídlo. Pamětní deska Obětem komunismu [online]. Spolek pro vojenská pietní místa [cit. 2024-05-14]. Dostupné online.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Josef Gonic na Wikimedia Commons
Literatura
- PEJČOCH, Ivo. Vojenské osoby popravené v období politických procesů v Československu v letech 1948-1955. Praha: Ministerstvo obrany ČR - Prezentační a informační centrum MO, 2009 tisk. 231 s. ISBN 978-80-7278-520-9.. S. 17 a násl.