Josef Illesházy
Josef hrabě Illesházy | |
---|---|
![]() | |
Nejvyšší sudí Uherského království | |
Ve funkci: 1759 – 1765 | |
Předchůdce | Jiří Leopold Erdődy |
Nástupce | Mikuláš II. Pálffy |
Nejvyšší stolník Uherského království | |
Ve funkci: 1740 – 1759 | |
Předchůdce | Peter Zichy |
Nástupce | František Károlyi |
Narození | 1700 |
Úmrtí | 8. února 1766 (ve věku 65–66 let) |
Titul | hrabě |
Rodiče | Mikulás z Illésházy a Alžběta Balážová z Ďarmotu |
Děti | Marie Tereziez Illésházy Františka Illésházyová z Illésházy |
Příbuzní | Alois Batthyány-Strattmann[1] (vnuk) |
Profese | politik |
Ocenění | Řád sv. Štěpána |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Josef hrabě Illesházy (slovensky Jozef gróf Ilešházi, maďarsky Illésházai gróf Illésházy József) (1700 Prešpurk – 8. června 1766 Prešpurk) byl uherský šlechtic, politik, velkostatkář a mecenáš. Od mládí zastával funkce ve správě Uherského království, nakonec byl nejvyšším zemským sudím (1759–1765). Vlastnil rozsáhlé statky v Horních Uhrách (Trenčín) a na Moravě (Vsetín). Byl donátorem katolické církve a na Trenčínsku nechal na vlastní náklady postavit nebo obnovit několik kostelů. Za zásluhy byl nositelem Řádu sv. Štěpána.
Životopis
Pocházel z bohatého a vlivného šlechtického rodu Illesházyů.[2][3]Narodil se v Prešpurku jako jediný syn uherského dvorského kancléře hraběte Mikuláše Illesházyho (1653–1723) a jeho manželky Alžběty, rozené Balassové z Gyarmatu.[4] Po otci kromě statků převzal úřady dědičného župana trenčínské a liptovské župy. Získal titul císařského komorníka, byl radou uherského místodržitelství a přísedícím palatinské soudní tabule. Postupně získával vliv ve veřejné sféře a v letech 1740–1759 zastával funkci nejvyššího stolníka. Proslul svou účastí na zemském sněmu v roce 1741, kde výrazně podpořil Marii Terezii, která žádala uherskou šlechtu o pomoc ve válce o rakouské dědictví. Svou kariéru završil jako nejvyšší zemský sudí Uherského království (curialis comes or iudex curiae regiae, 1759–1765). Při odchodu z funkce získal jako jeden z prvních velkokříž nově založeného Řádu sv. Štěpána.
Zemřel v roce 1766 ve svém paláci v Prešpurku a byl pochován v kostele Narození Panny Marie v Trenčíně. Zdejší rodinnou hrobku nechal v letech 1750–1753 přestavět, barokní výzdobu obstaral slovenský sochař Ľudovít Gode. Epitaf na náhrobku Josefa Illesházyho zdobí jeho cínová busta, taktéž dílo Ľ. Godeho.
Majetkové poměry a stavební aktivity
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/71/COA_Illeshazy_Jozsef_Abensberg-Traun_Theresia.jpg/220px-COA_Illeshazy_Jozsef_Abensberg-Traun_Theresia.jpg)
Josef Illesházy byl významným pozemkovým vlastníkem na hranici Uherského království a Moravského markrabství. V Horních Uhrách mu patřilo panství Trenčín, na Moravě vlastnil panství Vsetín[5] a část pantví Brumov.[6] Na Žitném ostrově držel nejstarší rodová sídla Eliášovce a Rohovce, kromě toho vlastnil panství Érd u Budapešti. Velké úsilí vyvinul na získání většího podílu brumovského panství mezi Trenčínem a Vsetínem, kde mu v důsledku předchozích složitých majetkoprávních poměrů patřila jen menší část.[7][8] V roce 1727 koupil od Orsini-Rosenbergů jejich podíl za 188 000 zlatých, později se mu podařilo získat i další část a na Brumově se tak stal většinovým vlastníkem.[9] Díky tomu se stal i pánem hradu Brumov, který však v roce 1760 vyhořel a pro obývání byl již nepoužitelný.[10] Na brumovském a vsetínském panství mu ve 40 vesnicích patřilo přes 1 500 poddanských usedlostí, což bylo ve srovnání s rozlohou domén výrazně víc než na uherských statcích. V roce 1729 se mu podařilo vykoupit zpět panství Bánovce nad Bebravou, které jeho předkové dali do zástavy skalickým jezuitům.[11] Na bánovském panství založil papírny v Bobote a Selci, zakládal také mlýny a další hospodářské provozy.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e8/Jozef_Ile%C5%A1h%C3%A1zi.jpg/220px-Jozef_Ile%C5%A1h%C3%A1zi.jpg)
Hlavním sídlem byl zámek v Dubnici nad Váhom, protože hrad Trenčín v té době trvale obývala císařská vojenská posádka a Illesházyové jej opustili již v 17. století. Obsazení hradu armádou neprospívalo, docházelo zde k požárům a nemoci vojáků se šířily i do města, Josef však i přes svůj vliv u dvora nedokázal prosadit odchod vojska a zamezit tak dalšímu chátraní.[12] Více se soustředil na přestavbu dubnického zámku poškozeného za Rákócziho povstání. Rekonstrukci zahájil již Mikuláš Illesházy, Josef zámek dokončil v roce 1731 výstavbou kaple.[13] Kolem zámku se rozkládal hodnotný francouzský park doplněný oranžerií, která svým technickým vybavením získala proslulost středoevropského významu. Citrusy z oranžerie byly dodávány mimo jiné do lázní v Trenčianských Teplicích, jejichž rozvoji Illesházy věnoval také pozornost. V letech 1740–1750 zde nechal postavit zámek, který poskytoval jako ubytování lázeňským hostům a pořádal zde divadelní představení.[14] V Prešpurku vlastnil rezidenci známou jako Ilešháziho palác. V Trenčíně byl jeho majetkem městský palác u Horní brány, přestavěný v letech 1760–1761 na tzv. Župní dům (dnes sídlo Trenčínského muzea).[15]
V rodinné tradici byl štědrým donátorem katolické církve. Financoval rozsáhlou barokní přestavbu kostela sv. Jakuba Staršího v Dubnici nad Váhom (1754–1756).[16] Z Illesházyho finančních prostředků byl postaven kostel sv. Michaela Archanděla v Nemšové (1762–1766).[17] Přispěl také na obnovu dalších církevních staveb, například kostela sv. Alžběty v Dolnej Súči nebo kostela sv. Martina v Trenčianské Turné.[18] Josef Illesházy proslul mimo jiné štědrostí k poddaným a v případě neúrody odpouštěl povinné poddanské platby. Ve styku s poddanými běžně mluvil slovensky, jako milovníka slovenštiny jej mimo jiné zmiňoval Matej Bel.
Rodina
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/73/Theresia_Petronella_Illesh%C3%A1zy.jpg/220px-Theresia_Petronella_Illesh%C3%A1zy.jpg)
Byl dvakrát ženatý.[19] Jeho první manželkou byla hraběnka Anna Františka Csákyová (†1728), dcera nejvyššího komorníka a vlivného politika hraběte Zikmunda Csákyho (1665–1738).[20] Zemřela při porodu syna Mikuláše, s nímž byla pochována ve farním kostele Narození Panny Marie v Trenčíně. Podruhé se Josef Illesházy oženil v roce 1729 s rakouskou šlechtičnou hraběnkou Terezií Petronellou z Abensperg-Traunu (1710–1790), dcerou císařského generálního pobočníka hraběte Františka Antonína Abensperg-Trauna (1674–1745).[21] Z druhého manželství pocházelo několik dětí, z nichž se dospělého věku dožili jeden syn a tři dcery. Dvě z nich se provdaly do vlivného rodu Batthyányů, Marie Terezie (1734–1807) byla manželkou knížete Adama Batthyányho (1722–1787), guvernéra v Banátu, Marie Františka (1740–1817) měla za manžela hraběte Josefa Batthyányho (1737–1806), nejvyššího stolníka Uherského království. Pokračovatelem rodu byl jediný syn Jan Křtitel (1737–1799).
Odkazy
Reference
- ↑ Leo van de Pas: Genealogics.org. 2003.
- ↑ Ottův slovník naučný, díl XII.; Praha, 1897 (reprint 1998), s. 513–514 (heslo Illésházy) ISBN 80-7185-157-4
- ↑ Historie rodu Illesházyů na webu arcanum.com dostupné online
- ↑ Rodina Mikuláše Illesházyho na webu geni.com dostupné online
- ↑ VÁCLAVEK, Matouš: Dějiny města Vsetína a okresu Vsackého; Vsetín, 1901; s. 53–56 (kapitola Josef Illésházy) dostupné online
- ↑ KNOZ, Tomáš: Pobělohorské konfiskace. Moravský průběh, středoevropské souvislosti, obecné aspekty; Matice moravská, Masarykova univerzita, Brno, 2006; s. 796, 801 ISBN 80-210-4130-7
- ↑ KUČA, Karel: Města a městečka v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, 1. díl; Praha, 1996; s. 343–344 ISBN 80-85983-13-3
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku, I. díl Jižní Morava; Praha, 1981; s. 57
- ↑ Historie hradu Brumov na webu hradbrumov.cz dostupné online
- ↑ Brumov na webu soupispamatek.com dostupné online
- ↑ FOJTÍK, Juraj: Illésházy Trenčín. Bánovské panstvo (1376) 1606–1895; Štátny archív v Nitre, Nitra, 1970; s. 2 dostupné online
- ↑ Kolektiv: Trenčianský hrad; Martin, 1991; s. 67–68 ISBN 80-217-0265-6
- ↑ Historie zámku v Dubnici nad Váhom na webu dubnica.eu dostupné online
- ↑ Zámek Trenčianské Teplice na webu hrady.cz dostupné online
- ↑ Župný dom na webu Trenčianského muzea dostupné online
- ↑ Kostel sv. Jakuba Staršího v Dubnici nad Váhom na webu hrady.cz dostupné online
- ↑ Kostel sv. Michaela Archanděla v Nemšové na webu Farnosti Nemšová dostupné online
- ↑ Kostel sv. Martina Trenčianska Turná na webu pamiatkynaslovensku.sk dostupné online
- ↑ Rodina Josefa Illesházyho na webu geni.com dostupné online
- ↑ Rodokmen Csákyů na webu euweb.cz dostupné online
- ↑ Rodokmen Abensperg-Traunů na webu euweb.cz dostupné online
Literatura
- HÁBL, Vlastimil: Ilešháziovci. Vojaci, diplomati, zberatelia a mecéni., Trenčínský kraj, Trenčín, 2009; 168 s. ISBN 978-80-89378-09-8
Externí odkazy
- Josef Illesházy na webu Trenčianského muzea