Kulík pobřežní
![]() | |
---|---|
![]() Dospělý kulík pobřežní | |
Stupeň ohrožení podle IUCN | |
![]() ohrožený[1] | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | živočichové (Animalia) |
Kmen | strunatci (Chordata) |
Podkmen | obratlovci (Vertebrata) |
Třída | ptáci (Aves) |
Podtřída | letci (Neogathae) |
Řád | dlouhokřídlí (Charadriiformes) |
Čeleď | kulíkovití (Charadriidae) |
Rod | kulík (Thinornis) |
Binomické jméno | |
Thinornis novaeseelandiae Gmelin, 1789 | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Kulík pobřežní (Thinornis novaeseelandiae) je malý kulíkovitý pták, který je endemický Novému Zélandu. Jedná se o silně ohrožený druh se zbytkovou populací kolem 250 jedinců (stav k roku 2021). Nejpočetnější populace se vyskytuje na chathamském ostrově Rangatira.
Systematika
První zmínky o pozorování druhu pochází ze zápisků Johanna Forstera, který druh spatřil v Dusky Sound i Queen Charlotte Sound v roce 1773.[2] První vědecký popis druhu obstaral až Johann Friedrich Gmelin v roce 1789.[3] Gmelin druh pojmenoval jako Charadrius novae Seelandiae a jeho popis vyšel v Systema Naturae.[4] Maorský název druhu je tūturuatu, v moriorštině se označuje jako tchūriwat’.[5]
- Vybraná dobová vyobrazení
- Dospělec (dole) a juvenál, 1873
- Kulík pobřežní (nahoře) a kulík křivozobý, 1888
- Dospělý jedinec, 1781–1787
Rozšíření a populace
Kulík pobřežní je endemický k Novém Zélandu. Vyskytuje se na chathamském ostrově Rangatira a dále na několika malých ostrovech bez predátorů (Waikawa v Hawke’s Bay, Motuora, Motutapu, ostrovy Mana aj.), kam byl druh translokován v rámci záchranných prací na ochraně druhu před vyhynutím. Na zmíněných ostrovech se však nachází pouze minimální populace.[6]
Celková populace kulíků pobřežních se k roku 2021 odhadovala na 250 jedinců.[5]
Popis
Jedná se o malého přisedlého ptáka s výraznou kresbou na hlavě. Korunka je hnědá, kolem ní se nachází bílé halo, které sahá až k očím. Přes čelo, tváře a bradu se táhne černý límec, který se spojuje na šíji. U samice je tento límec tmavě hnědý. Svrchní strana těla je jinak světle hnědá, spodina je bílá. Zobák je červený s černou špičkou. Duhovky jsou olivově hnědé, oční kroužek je sytě oranžový. Nohy jsou růžovooranžové, drápy černé. Nedospělé jedince lze rozpoznat podle světle hnědého límce přes tváře, bílého obočí a hnědého zobáku, který je u kořene oranžový. Dospělci dosahují délky 20 cm a váhy 60 g.[7][8]
Chování
Jedná se o krotké ptáky, ke kterým se lze přiblížit na poměrně malou vzdálenost. Podobně jako řada ostatních kulíkovitých, i kulíci pobřežní jsou v době hnízdění silně teritoriální, avšak po skončení hnízdního období občas tvoří početná hejna, ve kterých společně hřadují i shánějí potravu na podzim a v zimě.[9] Jedná se o zdatné letce, co dokáží ulétnout i stovky kilometrů, nicméně běžně žijí převážně usedavě a většinu času tráví v blízkosti své domovské pláže.[8][9] Na teritoriích se projevuje hlasitým a dlouhým zvonivým tónem, kontaktní volání představuje je rychlé a krátké čip čip čip. Živí se širokou škálou malých litorálních (korýši, měkkýši) i suchozemských bezobratlých, občas sežerou i malou rybku.[9] K přirozeným predátorům patří racek jižní, moták tichomořský a sovka bubuk.[10]
Hnízdění
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Thinornis_novaeseelandiae_%28AM_LB1296%29_%28cropped%29.jpg/220px-Thinornis_novaeseelandiae_%28AM_LB1296%29_%28cropped%29.jpg)
Utváří dlouhodobé páry, které spolu zahnizďují na tomtéž místě rok co rok.[9] Jak už druhový název napovídá, kulíci pobřežní hnízdí v pobřežních oblastech, kde využívají takřka jakýkoliv biotop od písčitých pláží, skalnatého či oblázkového pobřeží po wattové pobřeží zátok.[10] Ke snášení vajec dochází od poloviny října do ledna. Na Rangatiře vyvádějí jednu snůšku ročně, avšak v jiných lokalitách většinou dvě. Samice klade 2–3 béžová vejce s černým síťovinovým vzorem ve 3–5 denních intervalech do hnízda skrytého v husté vegetaci či pod balvany. Vejce mívá rozměr 37×26 mm a váží 13 g. Po nakladení poslední vejce partneři započnou s inkubací. Na vejcích se střídají, avšak samice inkubuje častěji.[11]
Nedospělí kulíci se často rozlétnou do poměrně dalekých končin, avšak vykazují vysokou věrnost místu narození, kde se často vrací k vlastnímu zahnízdění. K prvními zahnízdění na ostrově Rangarita dochází ve věku 2–3 let, na jiných lokalitách nebo v zajetí může dojít k zahnízdění již v 1. roce života.[9] Může se dožít nejméně 20 let.[11]
Ohrožení
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f9/NZ_Shore_Plover.jpg/220px-NZ_Shore_Plover.jpg)
Ještě v první polovině 19. století byl druh široce rozšířen v pobřežních oblastech Jižního ostrova a alespoň částečně i podél pobřeží Severního ostrova. Následkem introdukce savčích predátorů (krysy, kočky, lasicovité šelmy) však došlo do 70. let 19. století k vyhlazení populace z obou hlavních novozélandských ostrovů. Za hlavní příčinu vymizení druhu se považuje explozivní rozšíření potkana obecného.[10]
Druh našel útočiště na Chathamských ostrovech, avšak i tam z většiny území vymizel po introdukci koček. V roce 1993 se poslední zbytková populace o velikosti 130 jedinců nacházela na chathamském ostrově Rangatira. V roce 1999 bylo nečekaně objeveno 21 kulíků pobřežních na maličkém chathamském ostrově Western Reef, avšak krátce po objevu populace prudce poklesla a poslední samec byl v roce 2003 vzat do chovu do zajetí.[4] Díky intenzivnímu ochrannému managementu druhu se od té doby podařilo mírně navýšit stavy kulíků, a to zejména díky založení nových populací na dalších novozélandských ostrovech bez predátorů. K roku 2016 bylo na nové lokality přemístěno kolem 500 kulíků.[10] Vedle přemístění nedospělých jedinců z volné přírody dochází i k vypouštění mladých kulíků odchovaných v zajetí.[5]
Některé z nových menších populací však z různých důvodů selhaly (invaze krys, nemoci) a některé další zatím nedosáhly udržitelných počtů. Pokračující problém jsou hlavně invazivní druhy savčích predátorů, na které jsou kulíci extrémně citliví. Mezinárodní svaz ochrany přírody proto druh k roku 2016 hodnotil jako ohrožený, nicméně jedním dechem dodával, že kulík pobřežní jen krůček od hodnocení jako kriticky ohrožený. Populace druhu je extrémně malá, nicméně stabilní, případně na mírném vzestupu.[10]
Odkazy
Reference
- ↑ The IUCN Red List of Threatened Species 2021.3. 9. prosince 2021. Dostupné online. [cit. 2021-12-27].
- ↑ WATOLA, George. The discovery of New Zealand's birds: the first record of every bird species in New Zealand since 1769. Orewa: Stepping Stone Books, 2009. Dostupné online. ISBN 9780473135409. S. 127. (anglicky)
- ↑ Buttonquail, thick-knees, sheathbills, plovers, oystercatchers, stilts, painted-snipes, jacanas, Plains-wanderer, seedsnipes [online]. IOC World Bird List v12.2 [cit. 2022-10-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b GILL, B.J.; BELL, B.D.; CHAMBERS, G.K.; MEDWAY, D.G.; PALMA, R.L.; SCOFIELD, R.P.; TENNYSON, A.J.D. Checklist of the birds of New Zealand, Norfolk and Macquarie Islands, and the Ross Dependency, Antarctica. Wellington: Te Papa Press in association with the Ornithological Society of New Zealand, 2010. 502 s. Dostupné online. ISBN 978-1-877385-59-9. S. 221. (anglicky)
- ↑ a b c Tūturuatu/Tchūriwat’/Shore plover. www.doc.govt.nz [online]. Department of Conservation [cit. 2022-10-28]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Heather, Robertson & Onley 2015, s. 345-346.
- ↑ Heather, Robertson & Onley 2015, s. 132.
- ↑ a b Kolektiv autorů, 2010. Reader's digest complete book of New Zealand birds. Příprava vydání C. J. R. Robertson. Wellington: Reader's Digest Service Pty Limited. ISBN 0-474-00048-6. S. 188. (anglicky)
- ↑ a b c d e DOWDING, J. E. Shore plover | Tuturuatu [online]. New Zealand Birds Online, 2013 [cit. 2022-04-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e Thinornis novaeseelandiae [online]. BirdLife International, 2016 [cit. 2022-04-14]. Dostupné online. DOI 10.2305/IUCN.UK.2016-3.RLTS.T22693899A93429618.en. (anglicky)
- ↑ a b Heather, Robertson & Onley 2015, s. 346.
Literatura
- HEATHER, Barrie; ROBERTSON, Hugh; ONLEY, Derek, 2015. The Field Guide to the Birds of New Zealand. Auckland: Penguin Books. ISBN 9780143570929. (anglicky)
- MERCHANT, S.; HIGGINS, P. J., 1993. Handbook of Australian, New Zealand & Antarctic Birds. Volume 2, Volume 2, Raptors to lapwings. Svazek 2. Melbourne: Oxford University Press. Dostupné online. ISBN 978-0195530698. (anglicky)
- Kolektiv autorů, 2010. Reader's digest complete book of New Zealand birds. Příprava vydání C. J. R. Robertson. Wellington: Reader's Digest Service Pty Limited. ISBN 0-474-00048-6. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu kulík pobřežní na Wikimedia Commons
Taxon Thinornis novaeseelandiae ve Wikidruzích
- Kulík pobřežní v Digitální encyklopedii novozélandského ptactva (anglicky)