Mořic II. z Ditrichštejna
Mořic II. hrabě z Ditrichštejna | |
---|---|
![]() Portrét z roku 1835 (litografie) | |
Rakouský velvyslanec ve Velké Británii | |
Ve funkci: 1844 – 1848 | |
Předchůdce | Pavel kníže Esterházy |
Nástupce | František de Paula hrabě Colloredo-Waldsee |
Rakouský vyslanec v Belgii | |
Ve funkci: 1839 – 1844 | |
Předchůdce | Johann Bernhard von Rechberg |
Nástupce | Eduard von Woyna |
Ve funkci: 1833 – 1837 | |
Předchůdce | nově zřízený úřad |
Nástupce | Johann Bernhard von Rechberg |
Narození | 4. července 1801 Vídeň Habsburská monarchie ![]() |
Úmrtí | 15. října 1852 (ve věku 51 let) Vídeň Rakouské císařství ![]() |
Místo pohřbení | Ditrichštejnská hrobka |
Rodiče | Mořic Josef Jan z Ditrichštejna a Marie Terezie z Gilleis |
Profese | diplomat |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Mořic II. Jan hrabě z Ditrichštejna (německy Moritz II. Johann Graf von Dietrichstein-Proskau-Leslie; 4. července 1801 Vídeň – 15. října 1852 Vídeň) byl rakouský šlechtic a diplomat. Od roku 1821 působil v diplomatických službách Rakouského císařství a v různých funkcích pobýval v řadě evropských zemí. Svou kariéru završil jako rakouský velvyslanec ve Velké Británii (1844–1848).
Životopis
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f8/Wappen_Fuerst_Dietrichstein_Graf_Proskau.jpg/220px-Wappen_Fuerst_Dietrichstein_Graf_Proskau.jpg)
Pocházel ze starého šlechtického rodu Ditrichštejnů, byl příslušníkem poslední generace mikulovské knížecí větve, zemřel ale ještě před svým otcem.[1][2] Narodil se jako nejstarší z pěti dětí knížete Mořice z Ditrichštejna (1775–1864) a jeho manželky Terezie, rozené hraběnky Gilleisové (1779–1860). Tři z jeho sourozenců zemřeli v dětství, dospělého věku se dožila jen nejmladší sestra Julie (1807–1883), provdaná za prince Karla Anselma z Oettingen-Wallersteinu (1796–1871).
Studoval nejprve soukromě, poté na univerzitě ve Vídni a v roce 1821 vstoupil do diplomatických služeb, začínal jako attaché v Neapoli. V roce 1825 byl jmenován c. k. komořím a stal se vyslaneckým tajemníkem v Paříži,[3] v letech 1827–1833 byl prvním velvyslaneckým tajemníkem v Londýně. V roce 1833 byl jmenován zplonomocněným diplomatickým zástupcem s hodností chargé d'affaires v Kasselu (Hesensko-Kasselsko), ještě téhož roku se ale stal vyslancem v Bruselu (1833–1837), kde byl prvním rakouským diplomatickým zástupcem po vzniku Belgické království. V letech 1837–1839 byl vyslancem v Bádenském velkovévodství se sídlem v Karlsruhe, zároveň byl diplomatickým zástupcem pro Hesenské velkovévodství (Darmstadt). V roce 1839 se pak jako vyslanec vrátil do Bruselu, kde setrval do listopadu 1844.[4] V roce 1842 získal titul c. k. tajného rady s nárokem na oslovení Excelence. Od 8. prosince 1844 zastával funkci rakouského velvyslance ve Spojeném království. Z titulu tohoto úřadu zajistil na jaře 1848 azyl pro kancléře Klemens Wenzel von Metternich, který do Londýna uprchl z revoluční Vídně. K datu 11. srpna 1848 požádal Ditrichštejn o odvolání z úřadu[5] a vrátil se do Vídně. Vrátil se do Vídně a s ohledem na své zásluhy očekával nějaký další vysoký post v diplomacii, k tomu ale již nedošlo a poslední roky života strávil v soukromí ve Vídni.
Během své diplomatické kariéry obdržel několik vyznamenání od zahraničních panovníků, byl komandérem belgického Řádu Leopolda, nositelem hesenského Řádu zlatého lva, parmského Konstantiniánského řádu sv. Jiří a velkokříže hesenského Řádu Ludvíkova.[6] V roce 1847 obdržel velkokříž rakouského Leopoldova řádu.[7]
Zemřel ve Vídni 15. října ve věku 51 let a byl pohřben v Ditrichštejnské hrobce v Mikulově.[8]
Manželství a rodina
Jeho manželkou byla od roku 1842 hraběnka Eva Sofie (Ewa Zofia) Potocká (1820–1882), která pocházela z vlivné polské šlechtické rodiny, byla dcerou hraběte Alfreda Josefa Potockého (1785–1862), po matce pocházela z knížecího rodu Czartoryských.[9][10] Eva Sofie byla později c. k. palácovou dámou a dámou Řádu hvězdového kříže.[11][12] Mladším bratrem Evy Sofie byl hrabě Alfred Potocki (1822–1889), který pod patronátem Mořice II. zahájil svou kariéru v diplomacii, později se stal vlivným rakouským politikem a v letech 1870–1871 byl předsedou vlády. Jejich sestra Julie Potocká (1818–1895) byla manželkou prince Františka z Lichtenštejna (1802–1887), který v armádě dosáhl hodnosti generála jezdectva a v letech 1860–1861 byl vrchním velitelem v Uhrách.
Odkazy
Reference
- ↑ Rodokmen knížecí linie Ditrichštejnů dostupné online
- ↑ Ottův slovník naučný, díl VII., Praha, 1893 (reprint 1997); s. 508 (heslo z Ditrichštejna) ISBN 80-7185-104-3
- ↑ Gothaischer Hofkalender auf das Jahr 1827; Gotha, 1827; s. 83 dostupné online
- ↑ Gothaischer genealogischer Hofkalender auf das Jahr 1843; Gotha, 1843; s. 100 [1]
- ↑ Gothaischer genealogischer Hofkalender nebst diplomatisch-statistichem Jahrbuch 1852; Gotha, 1852; s. 115 dostupné online
- ↑ Vyznamenání Mořice II. z Ditrichštejna in: Hof- und Staats-Handbuch des Kaiserthumes Österreich: 1845; Vídeň, 1845; s. 196 [2]
- ↑ Mořic II. z Ditrichštejna in: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich dostupné online
- ↑ BRICHTOVÁ, Dobromila: Pod tvými ochrannými křídly. Od loretánského kostela k hrobce Dietrichsteinů v Mikulově; Mikulov, 2014; s. 90 ISBN 978-80-260-6977-5
- ↑ Mořic II. z Ditrichštejna na webu geni.com dostupné online
- ↑ Rodokmen rodu Potockých dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1880; Vídeň, 1880; s. 44 dostupné online
- ↑ Gothaischer genealogischer Hofkalender nebst diplomatisch-statistichem Jahrbuch 1874; Gotha, 1874; s. 125–126 dostupné online
Externí odkazy
- Mořic II. z Ditrichštejna in: Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich