Otto Dibelius
Otto Dibelius | |
---|---|
![]() | |
Narození | 15. května 1880 Groß-Lichterfelde |
Úmrtí | 31. ledna 1967 (ve věku 86 let) Berlín |
Místo pohřbení | Hřbitov Lichterfelde |
Bydliště | Dahlem |
Alma mater | Humboldtova univerzita |
Povolání | teolog |
Ocenění | čestný občan Berlína velkokříž Záslužného řádu Spolkové republiky Německo |
Politické strany | Křesťanskodemokratická unie Německá národně lidová strana |
Nábož. vyznání | luteránství |
Příbuzní | Franz Dibelius (sourozenec) Martin Dibelius |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Friedrich Karl Otto Dibelius (15. května 1880, Berlín – 31. ledna 1967, Západní Berlín) byl německý evangelický biskup. Až do svých 53 let zastával otevřeně protižidovské postoje a podporoval Adolfa Hitlera. Po jeho nástupu k moci se však postavil proti snahám režimu podrobit si církev a začal být spojován s Vyznávající církví, která nacistickou ideologii odmítala.
Život
Byl příbuzným evangelického teologa Martina Dibelia (1883–1947). V letech 1899 až 1903 Otto studoval na Univerzitě Fridricha Viléma. Poté studoval v Kazatelském semináři ve Wittenbergu.
Po první světové válce se stal jedním z raných podporovatelů Adolfa Hitlera a NSDAP. V roce 1928 psal o „řešení židovského problému“. Byl zastáncem názoru, že imigrace Židů z východní Evropy by měla být zakázána, což pak „překvapivě rychle“ povede k vymření židovských rodin.
Před německými prezidentskými volbami roku 1932, v nichž nakonec vyhrál Paul von Hindenburg, nabádal věřící k volbě Hitlera: „Mezi kandidáty je opět katolík, a to Hitler. Není však kandidátem Římskokatolické církve, spíše vůdcem mohutného národního hnutí, ke kterému náleží miliony protestantů.“ Ještě v den bojkotu židovských obchodů, 1. dubna 1933, Dibelius ujišťoval, že vždycky byl antisemitou.[1]
Když Hitler získal moc, stal se 27. září 1933 nejvyšším představitelem Německé evangelické církve Ludwig Müller. Dibelius jeho vedení odmítl, hovořil o „nacifikovaném křesťanství“ a dal najevo, že se při výkonu duchovní a pastorační služby nepodrobí vládní kontrole. V následujících letech začal být spojován s Vyznávající církví, ke které patřili mj. Martin Niemöller nebo Dietrich Bonhoeffer. V tomto období se také setkal s Kurtem Gersteinem, který se později infiltroval do nacistických struktur, aby je poznal zevnitř a mohl o nich podat zprávy (v srpnu 1937 se Dibelius účastnil jeho svatby).
V březnu 1937 napsal otevřený dopis nacistickému ministru pro církevní záležitosti Hannsu Kerrlovi, ve kterém odmítl propojení státu s církví, situaci, kdy by o obsahu kázání a víře mohl rozhodovat stát se svými donucovacími pravomocemi. Byl postaven před zvláštní soud a obviněn z vlastizrádných útoků na vládu. Nakonec byl osvobozen, Hitler se rozhodl nepodniknout kroky vůči bývalému spojenci. Osvobození Dibelia však rozladilo vůdce Německých křesťanů.[1]
Během války ho Kurt Gerstein informoval o zvěrstvech, ke kterým docházelo v koncentračních táborech. Dibelius však nepodnikl žádné kroky; po válce tvrdil, že si nebyl vědom „všech důsledků“ konečného řešení židovské otázky.[1]
V letech 1954–1961 byl jedním z pěti prezidentů Světové rady církví.
Reference
- ↑ a b c Otto Dibelius [online]. Spartacus-educational.com. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Otto Dibelius na Wikimedia Commons