Samopal typu 100
Typ 100 | |
---|---|
![]() Japonský samopal typu 100 | |
Typ | samopal |
Místo původu | ![]() |
Historie služby | |
Ve službě | 1942–1954 |
Používána | ![]() |
Války | druhá světová válka; Druhá čínsko-japonská válka; Válka ve Vietnamu; Korejská válka |
Historie výroby | |
Konstruktér | Kijiro Nambu |
Navrženo | 1939 |
Výrobce | Nagoya Arsenal |
Výroba | 1942–1945 |
Vyrobeno kusů | 8,500 –10,000 |
Základní údaje | |
Hmotnost | 3,8 kg prázdný 4,40kg nabitý |
Délka | 890 mm (1942); 900 mm (1944) |
Délka hlavně | 228 mm (1942); 230 mm (1944) |
Typ náboje | 8 × 22 mm Nambu |
Ráže | 8 mm |
Princip střelby | dynamický závěr |
Kadence | 450 střel/min (1942); 800 střel/min (1944) |
Úsťová rychlost | 335 m/s |
Účinný dostřel | cca 150 m |
Zásobování municí | 30 nábojů |
Hledí | dioptrické |
Typ 100 byl standardní samopal japonské císařské armády. Byl navržen v roce 1939 a vyřazen v roce 1945 japonskou kapitulací. Japonských samopalů nebylo moc. Palebnou sílu Japonců tvořil hlavně počet pušek a kulomety. Šlo spíše o odpověď na západní samopaly.
Vývoj
V roce 1920 byl vydán příkaz na vývoj japonského samopalu. K tomuto projektu se přihlásila firma Nambu. Bylo zhotoveno více prototypů, byly však příliš nedokonalé. Pak byla použita konstrukce německého samopalu MP 28. V roce 1939 byla zhotovena zkušební série zhruba 200 samopalů. Samopal byl oficiálně přijat do vyzbroje v roce 1940 a zhotoveno bylo zhruba dalších 800 kusů. V roce 1944 padlo rozhodnutí rozběhnout hromadnou produkci zjednodušených samopalů typu 100.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Samopal typu 100 na Wikimedia Commons
![]() | |
---|---|
Pušky: | |
Samopaly: | Typ 100 • Steyr-Solothurn S1-100 |
Kulomety: | |
Pistole a revolvery: | Nambu • Nambu typ A • Nambu typ B • Nambu typ 14 • Nambu typ 94• Hamada typ 1 • Hamada typ 2• Typ 26 |
Granáty: | |
Ostatní: | Granátomet typu 10 • Plamenomety typu 93 a 100 |