Uváznutí kytovců na mělčině
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/de/Blackfish.jpg/300px-Blackfish.jpg)
Uváznutí kytovců na mělčině je událost, při které zástupce kytovců uvázne v mělkých vodách, ze kterých se nemůže dostat. Dochází k tomu z přirozených důvodů, jako je „porucha“ echolokace, dezorientace, extrémní počasí, nemoc nebo zranění, přičemž konkrétní uváznutí může způsobit hned několik faktorů najednou. Příčinou mohou být i lidské aktivity, například důsledky srážek kytovce s lodí nebo zamotání do rybářského náčiní. Hlavně u vorvaňovců zobatých dochází k masivním uváznutím po vojenských cvičeních, při kterých byly použity vysoce výkonné sonary na hledání ponorek. U řady druhů kytovců existují v rámci stáda velmi silná sociální pouta, která někdy způsobí, že s jedním kytovcem uvázne celé stádo, které nechce uvázlého jedince opustit. Tato masivní uváznutí mohou zahrnovat desítky a výjimečně až stovky jedinců. Nejčastějšími druhy, u nichž dochází k uváznutím, patří vorvaňovci, kulohlavci, sviňuchy a vorvani.
Na záchranu a vědecký výzkum uvízlých kytovců existují v řadě zemí programy sdružující vědce, veterináře, ochránce přírody a místní dobrovolníky. Zejména u menších druhů, jako jsou menší druhy delfínovitých, je při včasném zásahu člověka poměrně dobrá šance na záchranu, avšak u větších kytovců, jako jsou vorvani nebo plejtváci, kteří váží desítky tun, bývají vyhlídky na záchranu jen minimální. I když k uváznutím může dojít po celém světě, nejčastěji k němu dochází v Tasmánii a na Novém Zélandu, dále i v Severním moři, Spojeném království, ve Spojených státech, na Islandu, v Austrálii či Japonsku. Za uvízlého se považuje i mrtvý kytovec vyplavený na břeh.
Charakteristika
Kytovci jsou potomci savců, kteří se nejdříve přizpůsobili životu na souši a poté se zpětně adaptovali na život na vodě. Ačkoliv dýchají vzduch, mimo vodní prostředí značně trpí hned z několika důvodů. Zatímco ve vodě dochází k nadnášení jejich těžkých těl, na souši se jim stlačují plíce pod váhou vlastního těla a hlavně u velkých druhů kytovců vážících mnoho tun rychle dochází ke kolapsu hrudního koše, kompresi plic a smrti následkem udušení. Dalším problémem kytovců na souši je regulace teploty těla. Voda je značně chladné prostředí, ve kterém dochází k rychlému odvádění tepla z těl, na což jsou tito mořští savci dobře přizpůsobení. Na souši však dochází k odvodu tepla jen velmi pomalu a uváznutí kytovci se rychle začnou přehřívat. Jejich pokožka bývá značně citlivá na sucho a sluneční paprsky, které dovedou kůži rychle poškodit. Na souši kytovci většinou umírají do několika hodin.[1]
Každoročně na mělčině uvázne kolem 2 tisíc kytovců, což ovšem nepředstavuje tak velké množství, aby to výrazněji ohrožovalo celkovou populaci jakéhokoliv druhu kytovce.[2] Globální přesná data o počtech uváznutí nejsou k dispozici, avšak existují dlouhodobá data například z Nizozemí, Austrálie, Spojených států nebo Spojeného království. U podobných dat je nicméně problematické, že počty jsou vysoce podhodnoceny, jelikož kytovci často uváznou v odlehlých, neobydlených částech.[3] Snad nejkomplexnější data pochází z Britských ostrovů (včetně Irska), kdy bylo mezi lety 1913–2015 zaznamenáno přes 20 tisíc uvízlých kytovců.[3] Z toho kolem 12 tisíc pochází z let 1990–2014.[4] Ve Spojených státech amerických bylo mezi lety 2006–2018 zaznamenáno přes 20 tisíc uvízlých kytovců (z toho kolem 15 % velkých kytovců jako jsou velryby, vorvaň nebo plejtváci).[5][6] Část z nich zemřela na moři a byla jen pasivně zanesena mořem na břeh; u kytovců nalezených na břehu však často ani pitva nezjistí příčinu smrti nebo kde k úmrtí došlo, a tak se počítají do celkových statistik uváznutí.[5][4]
Příčiny
Přirozené
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/Beached_pilot_whales_%28AM_74666-1%29.jpg/220px-Beached_pilot_whales_%28AM_74666-1%29.jpg)
K vyplavení či uváznutí kytovců na mělčině může dojít z přirozených příčin a docházelo k nim již dávno před industrializací i plavebními výpravami lidstva. Svědčí o tom například nálezy pozůstatků svijonožců Tubicinella major a Cetopirus complanatus v jeskyni na jihu Španělska z doby před cca 14 000 lety z vrstev patřící magdalénské kultuře. Tito svijonožci jsou životem vázaní na velryby jižní, z čehož se dá vyvodit, že tehdejší lidé našli velrybu vyplavenou na břehu a odnesli si její části s sebou do jeskyně.[7]
Přirozené příčiny uváznutí mohou být různé. Kytovci jsou vysoce sociální zvířata s pevnými sociálními vazbami a v případě, že se jedinec ocitne v ohrožení, může požádat o pomoc ostatní jedince. Tato strategie je sice účinná na otevřeném moři, avšak v případě uváznutí na mělčině se jedná o past, do které první uvízlý jedinec přivolá další.[8] Takto může dojít i k masivním uváznutím, která sice mají přirozenou příčinu, avšak v konkrétních případech je často velmi těžké až nemožné se jí dopátrat; často se navíc jedná o více než jednu příčinu.[9] Bylo například zdokumentováno stádo 30 kosatek černých, které v roce 1977 připluly do velmi mělkých vod u floridského pobřeží. Zatímco jeden ze samců umíral na následky nemoci či zranění, ostatní kosatky se rozmístily kolem skomírajícího samce a extrémní mělčiny neopustily po další 3 dny. Místní záchranáři se je snažili vytáhnout zpět do hlubších vod, avšak kosatky na to reagovaly podrážděně a evidentně se snažily zůstat s umírajícím jedincem. Podobné chování bylo zaznamenáno i u některých dalších hromadných uváznutích i u jiných druhů kytovců.[9] Jedinec, který vyvolal hromadné uváznutí, může být např. těžce nemocen, trpět parazitickou infekcí, být zraněn, umírat z přirozených příčin nebo samice mohou procházet těžkým porodem. Podobné příčiny mohou kytovce dezorientovat či mít negativní vliv na jejich echolokační schopnosti.[8][10] Jsou nicméně známy i případy, kdy kytovci následovali na mělčinu i – alespoň zdánlivě – zdravé jedince. I přes řadu dalších teorií o příčinách uváznutí jsou silná sociální pouta, která pohání kytovce následovat jedince na mělčinu, převažujícím vysvětlením většiny hromadných uváznutí kytovců na mělčině.[9][10] Na druhou stranu byl zaznamenán případ, kdy následování kytovce zachránilo uvízlé jedince. V březnu 2008 u novozélandských břehů uvízly na mělčině dvě kogie tuponosé a ani opakované pokusy záchranářů o jejich zahnání zpět do moře nebyly úspěšné. Jakmile na scénu připlul delfín skákavý, kogie ho takřka okamžitě začaly následovat do hlubších vod.[11][12]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/14/Monsters_of_the_deep_cast_ashore_at_River_John%2C_Nova_Scotia%2C_1918_No_4_%28HS85-10-34530%29.jpg/220px-Monsters_of_the_deep_cast_ashore_at_River_John%2C_Nova_Scotia%2C_1918_No_4_%28HS85-10-34530%29.jpg)
Narušení zdraví nemusí být jen u jednoho jedince. U masivního uváznutí asi 150 plískavic bělobokých byla zhruba u poloviny samic zjištěna extrémně vysoká infekce hlísticemi v mléčných žlázách. Nákaza byla natolik velká, že pravděpodobně narušila reprodukční schopnosti plískavic.[13] Navigační chyby kytovců, které vedou k uváznutí, byly spojovány i s topografií, jelikož kytovci tíhnou k uváznutím v oblastech rozsáhlých mělkých wattů.[9] Množství uvízlých samců vorvaňů v Severním moři včetně hromadného uváznutí z roku 2016, kdy podél pobřeží Německa, Francie, Nizozemí a Spojeného království uvízlo kolem 30 samců vorvaňů, jsou spojována se slunečními bouřemi, které způsobují anomálie geomagnetického pole Země, které vorvani používají k navigaci.[14][15]
U některých druhů kytovců lze u příčin uváznutí vysledovat určité vzorce. Například novorozeňata plejtvákovců šedých spolu s jejich matkami tíhnou k plavbám do mělkých lagun v oblasti Baja California pouze v době páření. Jak matka, tak mládě často uváznou pospolu a po jejich nálezu není možné určit, kdo z nich skončil na mělčině jako první a kdo přišel na pomoc. Nedospělí samci vysoce sociálních plískavic bělobokých často uváznou na mělčině na podzim podél severozápadního pobřeží Spojených států. Má se za to, že uvízlí jedinci se ztratili nebo byli z nějakého důvodu zavrhnutí svým stádem. Kulohlavci černí z oblasti v Cape Cod Bay (východní USA) často pronásledují krakatice do místních mělčin, kde hlavně na podzim a počátkem zimy často uváznou.[9]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/120413_beached_pilot_whales_%2811238647383%29.jpg/220px-120413_beached_pilot_whales_%2811238647383%29.jpg)
Další přirozenou příčinou uváznutí mohou být větší predátoři, jako jsou kosatky dravé, které loví jiné kytovce. Pronásledovaní kytovci mohou zpanikařit a ve snaze uniknout před kosatkami se vydají do mělkých vod, kde uváznou. Na druhou stranu za jednu z nejčastějších příčin uváznutí kosatek dravých i delfínů se považuje právě pronásledování kořisti do mělkých vod.[16] K uváznutí může dojít i následkem extrémního počasí, což bylo zdokumentováno mj. u ferez malých,[17] kulohlavců Sieboldových,[18] plískavic tmavých[19] nebo plískavic plochočelých.[20] Je pravděpodobné, že s narůstající intenzitou extrémních meteorologických jevů během probíhající klimatické změny bude přibývat i uváznutí následkem vlivu výkyvů počasí.[19] Vedle rozbouřených moří dochází i k narušení klimatických vzorců včetně změn v povrchové teplotě vody, což vede ke změnám v množství a distribuci potravy, a může způsobit uváznutí kytovců.[21][3] Občas se lze setkat s hypotézou, že uváznutí může být následkem nebo předpovědí zemětřesení.[22][16] Podobná tvrzení však nemají oporu ve vědeckých studiích.[23][24][25]
Umělé
Lidé a jejich aktivity mohou mít na uváznutí kytovců zásadní vliv. Jasnou a snadno identifikovatelnou příčinou jsou hlavně fyzická zranění, která mohou způsobit rychlou ztrátu tělesné zdatnosti, dezorientaci, uváznutí i smrt. Ke zranění či smrti může dojít po srážce s lodí,[26][27] zamotáním do rybářského náčiní[28][29] nebo po požití plastů v moři.[30][31] Kytovci umírají a následně bývají vyplavení na břeh následkem vyhladovění. To sice může mít přirozené příčiny, avšak často bývá spojováno s redistribucí potravy vlivem vzrůstajících teplot oceánů, k čemuž dochází v důsledku klimatické změny, za kterou primárně může člověk.[3][32]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Whale_blubber_%286408178525%29.jpg/220px-Whale_blubber_%286408178525%29.jpg)
Řada studií potvrdila, že uváznutí kytovců způsobuje používání sonarů. Ty největší sonary na odhalení ponorek testované námořnictvem Spojených států mají výkon až 240 decibelů (srv. výbuch granátu dosahuje hodnot kolem 130 decibelů) a i po 500 km šíření vodním sloupcem mohou zvukové signály vysílané sonarem dosahovat síly 140 decibelů.[33] Řada případů je dávána do souvislosti s používáním těchto sonarů včetně nezvyklého uváznutí 37 kytovců tří různých druhů na pobřeží Severní Karolíny. K tomuto uváznutí došlo po vojenském cvičení, během kterého byly testovány nové typy sonarů.[34][35][36] Dobře jsou zdokumentována opakovaná hromadná uváznutí vorvaňovců zobatých kolem Kanárských ostrovů, k nimž začalo poměrně pravidelně docházet po vojenských cvičeních od 80. let 21. století až do roku 2004, kdy španělská vláda v okolí Kanárských ostrovů používání výkonných sonarů zakázala.[37][38] K podobným uváznutím vorvaňovců zobatých došlo i na dalších místech, jako je Středozemní moře, kde voda vyplavila 13 vorvaňovců zobatých bezprostředně po cvičení námořnictva NATO,[39] a na Mariánských ostrovech.[40][41] K velmi netypické události došlo v březnu 2000 na Bahamách, kdy během vojenského cvičení zahrnující výkonné sonary došlo k vyplavení 18 kytovců nejméně pěti různých druhů.[42]
Podle dostupných dat sonar neovlivňuje všechny kytovce stejně. Převážná většina úmrtí spojovaná se sonary se týká vorvaňovců zobatých a v menší míře i vorvaňovců z rodu Mesoplodon. Určitou roli v míře vlivu sonaru na kytovce bude patrně hrát i individuální odezva jedince.[37] Podle výsledků pitev vorvaňovci zobatí umírají na následky dekompresní nemoci, konkrétně ucpání cév a poškození vnitřních orgánů bublinkami dusíku. Dusík je přirozeně obsažen ve vdechovaném vzduchu, a při ponoru se pod tlakem dostává do krve a dále do těla, kde se pomalu rozpouští, avšak při prudkém vynoření se začne dusík přeměňovat v dusíkaté bublinky, které začnou ucpávat cévní řečiště a poškozovat tkáně. To vede k dezorientaci, ztrátě vědomí i smrti. Sonar buďto způsobuje změnu chování, kdy se vorvaňovci ve snaze mu uniknout snaží co nejrychleji vynořit, což následně vede k poklesu tlaku a vzniku dekompresní nemoci, nebo dochází ke vzniku dusíkatých bublinek při průchodu sonarových vln skrze těla vorvaňovců.[43][37][44]
Častá a masivní uváznutí
Nejčastěji dochází k uváznutí jednotlivců, avšak stát se to může i více kytovcům a výjimečně celému stádu.[45] U všech kytovců je pouto mezi mládětem a matkou velmi silné,[46] a proto se uvázlá samice s mládětem nepočítají mezi hromadná uváznutí.[47] Za hromadné či masové uváznutí na mělčině bývá považována událost zahrnující nejméně 2 (s výjimkou matky s mládětem)[47] nebo 3 kytovce.[48]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ac/Ecomare_-_gestrande_bultrug_op_Razende_Bol_%28bultrug2012-razende-bol-412-sw%29.jpg/220px-Ecomare_-_gestrande_bultrug_op_Razende_Bol_%28bultrug2012-razende-bol-412-sw%29.jpg)
K hromadným uváznutím dochází po celém světě, avšak k těm nejmasovějším pouze v několika oblastech.[1] Patří sem hlavně Tasmánie[50] a Nový Zéland (mj. Golden Bay, Chathamské ostrovy),[10] kde byla zdokumentována masivní uváznutí zahrnující 200 a více kytovců. K dalším oblastem hromadných uváznutí patří západní Austrálie, východní pobřeží Severní Ameriky, Patagonie a Severní moře.[51] Nejčastějšími druhy, jichž se to týká, jsou zástupci ozubených kytovců (Odontoceti). Tato skupina zahrnuje mj. sviňuchy, delfíny, plískavice, vorvaně či vorvaňovce.[2] K největšímu zaznamenanému hromadnému uváznutí kosticových kytovců došlo v roce 2015 v Chile, kde uvázlo nejméně 343 jedinců, většinou plejtváků sejvalů, kteří byli objeveni během rutinního monitorovacího letu nad odlehlou oblastí patagonských fjordů.[52][53]
K nejmasivnějšímu zaznamenanému uváznutí vůbec došlo v roce 1918, kdy kolem 1000 kulohlavců černých uvázlo na Chathamských ostrovech.[54] Kulohlavci jsou vůbec nejčastějším druhem, u něhož dochází k masivním uváznutím.[55] V roce 2022 kolem 240 kulohlavců černých uvázlo na Chathamově ostrově, a několik dní nato dalších cirka 240 kulohlavců na sousedním Pittově ostrově. K těmto událostem došlo jen necelé 3 týdny poté, co cirka 230 kulohlavců uvízlo na tasmánském pobřeží.[56] Ke zmíněné události na tasmánském pobřeží zase došlo přesně 2 roky od předchozí události masivního uváznutí, během které bylo na pláži nalezeno 470 kulohlavců.[57] Kulohlavci černí jsou notoricky známí v oblasti Golden Bay na severním cípu Jižního ostrova Nového Zélandu, kde dochází k jejich pravidelnému uváznutí.[58] K jednomu z největších došlo roce 2017, kdy tam uvízlo 650 kulohlavců, z nichž kolem 350 zemřelo a zbytek byl zachráněn místními dobrovolníky.[59][60] Uváznutí kulohlavců bývá časté i na Faklandech, kde jich v roce 2011 uvízlo 400[61] a v roce 2018 celkem 56.[62] Kulohlavci černí občas hromadně uváznou i na severní polokouli jako v červenci 2019 na Islandu, kde bylo na pláži nalezeno kolem 50 mrtvých jedinců.[63]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/Orcas_in_Punta_Norte_Valdes_Peninsula_-_panoramio.jpg/220px-Orcas_in_Punta_Norte_Valdes_Peninsula_-_panoramio.jpg)
Zatímco u některých druhů, jako jsou zmínění kulohlavci černí a vorvaňovci zobatí, dochází k hromadným uváznutím relativně často, jiné druhy, jako jsou kosatky dravé, uváznou na mělčině spíše zřídka.[64] Malé stádo argentinských kosatek kolem poloostrova Valdés a stádo z Crozetových ostrovů se naučilo lovit mláďata místních ploutvonožců (hlavně lachtanů hřívnatých) tak, že se vymrští z oceánu na písečný břeh, chňapnou ploutvonožce, a za pomocí odtékajících vln i vlastního pohybu se ponoří zpět do moře. Tuto loveckou taktiku používají pouze zmíněná dvě stáda. I přes značné riziko se nestává, že by místní kosatky na břehu uvízly.[65][66] Toto chování bylo poprvé zaznamenáno v roce 1979 a od té doby je kosatkami předáváno z generace na generaci.[67] Hromadná uváznutí kosatek byla zaznamenána hlavně na Novém Zélandu,[68] u kanadského ostrova Vancouver, v Mexiku, Austrálii, Japonsku, Norsku a na Aljašce a Islandu. Vůbec největší zaznamenané uváznutí kosatek nastalo v dubnu roku 1957 v kanadském Newfoundlandu, kdy bylo 25 jedinců zahnáno ledem na mělčinu.[64] Studie z roku 2013 napočítala 371 zaznamenaných uváznutí kosatek dravých v severním Tichomoří v letech 1925–2011.[69]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2b/Beached_Whale_Memorial%2C_Florence%2C_Oregon.jpg/220px-Beached_Whale_Memorial%2C_Florence%2C_Oregon.jpg)
Dalším častým uvízlým kytovcem je vorvaň. K uváznutí vorvaňů nejčastěji dochází na třech lokacích: v jižní Austrálii, v Severním moři a na Novém Zélandu.[70] Jen na Novém Zélandu mezi lety 1873–2022 bylo zaznamenáno 596 uvízlých vorvaňů.[70] K největší zaznamenané události došlo na pláži Muriwai (západ Aucklandského regionu), kde v říjnu 1974 uvízlo hned 72 vorvaňů.[71] Při dalším hromadném uváznutí v roce 1970 na pláži Wainui u Gisborne zahynulo 59 vorvaňů, kteří byli pohřbeni v masovém hrobě dlouhém 150 m. Odhadovaná hmotnost těl se pohybovala kolem 1800 tun.[72] V oblasti Taranaki v roce 2018 uvázlo kolem 12–13 samců vorvaňů. Zatímco část vorvaňů byla pohřbena na pláži, někteří byli ponecháni na místě vyplavení k přirozenému rozložení.[73][70] K největšímu zaznamenanému hromadnému uváznutí vorvaňů v Severním moři došlo počátkem roku 2016, kdy během několika týdnů uvízlo 30 vorvaňů na plážích pěti různých zemí.[74] K dalšímu masivnímu uváznutí došlo v roce 1979 v oblasti oregonského Florence, a týkalo se 41 vorvaňů. 13 z nich byli nedospělí samci, zbytek byli samice.[75] Každé z takových uváznutí poskytuje cenná data o vyplavených druzích, jako je demografické složení stáda aj.[71][76][75]
Co se týče menších druhů kytovců, v některých oblastech, jako je Nizozemí, patří k nejčastějším uvízlým kytovcům sviňucha obecná.[3] To nicméně odráží velikost lokálních populací; byla totiž prokázána souvislost mezi počtem pozorování a počtem uvízlých sviňuch – jinými slovy čím větší populace, tím více uvízlých jedinců.[77] Sviňuchy obecné jsou nejrozšířenějším druhem kytovce v Severním moři, čemuž i odpovídá vysoký počet uváznutí. Mezi lety 1990–2017 bylo zaznamenáno 16 247 uvázlých sviňuch obecných.[78] Řada z těchto událostí včetně masového uváznutí 85 sviňuch v dubnu 2005 v Dánsku bývá dávána do souvislosti s rybářskými aktivitami, jelikož sviňuchy obecné jsou vysoce náchylné na smrtelné interakce s rybářským náčiním.[79][80]
Nakládání s uvízlými kytovci
Programy na záchranu mořských savců
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/NPS-Volunteer_dead-pilot-whale_%2811238696403%29.jpg/220px-NPS-Volunteer_dead-pilot-whale_%2811238696403%29.jpg)
S cílem maximalizovat vědecký potenciál uvízlých kytovců začaly na přelomu 19. a 20. století vznikat formální koordinované programy zaměřené na vědecké využití kytovců resp. mořských savců (programy se často zaměřují i na ploutvonožce). Jedním z prvních takových programů byl založen americkým cetologem Frederickem Truem v rámci Amerického přírodovědného muzea. Díky zmíněnému programu toto muzeum dnes vlastní největší sbírku kosterních pozůstatků mořských savců na světě. Obrovskou sbírku pozůstatků kytovců má i Britské muzeum, které vytvořilo podobný program. Poněkud překvapivě rozsáhlé sbírky koster kytovců vlastní buddhistické kláštery ve Vietnamu. Zde jsou totiž kytovci vysoce ctěni a jejich kosterní pozůstatky byly sbírány a uchovávány v klášterech po staletí.[9][81]
Ve 2. polovině 20. století došlo k vytvoření programů na záchranu mořských savců v řadě dalších zemí, jako je Austrálie, Japonsko, Nový Zéland, Kanada, Francie, Itálie, Argentina, Brazílie, Thajsko, Filipíny aj. Tyto programy již nejsou čistě vědeckého charakteru, ale sdružují i dobrovolníky z místních komunit či veterináře. Jejich cílem je vedle vědeckého studia a uchovávání pozůstatků i snaha o péči o mořské savce a v některých případech i jejich záchranu.[9]
Postup při nalezení uvízlých kytovců
Při nalezení kytovce se jako první věc doporučuje kontaktovat místní autority (ať už zoologickou zahradu, muzeum či akvárium), kteří navážou spojení s relevantními úřady. Po příjezdu specialisty dochází ke zvážení situace. V úvahu typicky připadá nedělat nic, pokusit se o navrácení kytovce do moře, kytovce utratit nebo přemístit do rehabilitačního centra. Při rozhodování hraje roli celá řada faktorů, jako je přístupnost pláže, dostupná technika, počet uváznutých kytovců, stav zvířete, počasí nebo riziko vůči lidem i divoce žijící populaci. Kytovec totiž může trpět nějakou přenosnou nemocí, která by se mohla rozšířit mezi divoce žijící populací.[9]
V případě, že je kytovec ještě v přijatelném zdravotním stavu a dojde k rozhodnutí pokusit se jej navrátit do moře, je většinou potřeba zapojit poměrně velkou spoustu lidí. Okamžitou úlevu kytovcům poskytuje polévání slanou či sladkou vodou, která pomáhá odvádět teplo z těla a chrání kůži proti vysušení. Mokré ručníky přes těla nebo přístřešky proti slunci dále podporují proces ochlazování těl. Je potřeba ochránit výdechovou fontánu proti písku a vodě. Hromadná uváznutí, která vyžadují velké množství lidí, je potřeba efektivně řídit tak, aby bylo možné zachránit co největší množství kytovců, u nichž se předpokládá největší šance na přežití. Typicky se postupuje tak, že kytovci (pokud se nejedná zrovna o mnohatunová zvířata) jsou vtaženi z břehu do mělkých vod, kde mohou odpočívat a zorientovat se, a teprve po nějaké době se jim pomůže do vod hlubších. Tím se šetří čas, tzn. po vtažení do mělkých vod je možné se zaměřit na další kytovce na pláží a vtáhnout je také do mělkých vod, a zároveň se zabraňuje tomu, aby se kytovci v případě rychlého vtažení do hlubokých vod znovu nevydali směrem ke břehu.[9] Detailní doporučení pro postup a management uváznutí jednotlivce nebo celého stáda poskytuje rozsáhlá příručka Marine Mammals Ashore A Field Guide for Stranding.[82]
Nakládání s ostatky
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4f/140822-A-OI229-010_%2814845157260%29.jpg/220px-140822-A-OI229-010_%2814845157260%29.jpg)
Pokud dojde k vyplavení či uhynutí kytovce na veřejně přístupné pláži, objemné mrtvoly představují zdravotní hrozbu a místní úřady se snaží o jejich rychlé odstranění.[83] Krajní případ nastal v roce 2002 na Aljašce, kde došlo k případu otravy 14 místních obyvatel podkožním tukem (muktuk) poté, co pozřeli několik týdnů staré maso běluhy vyvržené na břeh. U většiny z nich došlo k vyvinutí botulismu.[84] Jedním z nejběžnějších způsobů nakládaní s mrtvolou rozkládajícího se kytovce je její pohřbení přímo na pláži pomocí těžké techniky.[85] V Austrálii nastaly případy, kdy místní úřady nechaly pohřbít kytovce přímo na pláži, avšak místní obyvatelé je nedlouho poté vykopali, naporcovali a odvezli na skládku.[86] Důvodem byl hlavně strach z toho, že olej mrtvého kytovce unikne z hrobu do moře a přiláká k břehům žraloky, což by vedlo k odrazení turistů a surfařů a ve výsledku by utrpěla lokální ekonomika.[87] Vědecký experiment nicméně takový scénář nepotvrdil.[88] Autoři zmíněného výzkumu nicméně doporučují pohřbít mrtvého kytovce nad úrovní přílivové hladiny a mimo dosah podzemní vody, aby se zabránilo případným únikům oleje. Bezprostřední okolí hrobu by se mělo i tak monitorovat pro zjištění případného prosakování tuku.[89] I přes dodržení všech doporučených opatření však může návštěvníky i tak odradit návštěva pláže, kde byl pohřben kytovec.[85] Vedle přilákání žraloků se lidé obávají i zápachu.[90] Pohřbení kytovce na pláži poskytuje místním organismům, jako jsou krabi, ohromný a dlouhodobý přísun živin.[91]
Další možností odstranění mrtvoly je její odtažení na volné moře, avšak k takovému způsobu nakládání s mrtvým kytovcem dochází jen zřídka z důvodu možného nebezpečí pro projíždějící lodě.[91] Mrtvoly kytovců jsou totiž známé tím, že dlouho plovou při hladině z důvodu hromadění plynů v jejich tělech. Jak dochází k rozkladu těla, kytovec klesá ke dnu, avšak v příhodných podmínkách (vhodné proudy a pokračující tvorba plynů a jejich následné zachycení v tělesné schránce) může dojít k opětovnému vynoření mrtvoly na hladinu.[92] U mrtvých kytovců dochází k hromadění metanu v jejich tělech do té míry, že mohou představovat bezpečnostní riziko pro veřejnost.[93] Je znám případ mrtvého vorvaně, který byl vyplaven na tchajwanském pobřeží. Při převozu na místní univerzitu za účelem pitvy došlo k explozi nahromaděného metanu, který rozmetal krev a vnitřnosti vorvaně po autech a obchodech Tchaj-nanu.[94]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d1/Autopsy_of_Right_Whale%2C_St._Augustine_Beach_%285413299393%29.jpg/220px-Autopsy_of_Right_Whale%2C_St._Augustine_Beach_%285413299393%29.jpg)
Občas dochází k vypořádání se s mrtvými kytovci pomocí výbušnin. Velkou mediální pozornost si získala událost z Oregonu z listopadu 1970, kde došlo k vyplavení cirka osmitunového vorvaně. Místní autority se rozhodly vyhodit ho do vzduchu pomocí výbušnin rozmístěných pod ním. Myšlenka byla taková, že výbušniny rozmetají mrtvolu na malé kousíčky, které poté sežerou racci a další mrchožrouti.[95] Výbušniny nicméně rozmetaly vorvaně na velké kusy masa, které začaly padat na přihlížející diváky a přítomné novináře. Došlo i k poškození aut.[96] Výbušniny bývají občas použity ke zrychlení rozkladu plovoucích mrtvol, které lákají žraloky, představují bezpečnostní riziko pro lodě a mohou silně zapáchat. Vzácně se výbušniny používají i pro utracení velkých kytovců.[97] Kytovci jsou v mnoha zemích přísně chránění a ani po smrti s nimi nelze libovolně nakládat. I přesto se občas stává, že někdo nelegálně vyřeže části jejich těl, jako jsou zuby.[73]
Domorodé kultury
Uvízlí kytovci mají místo v příbězích tichomořských a australských domorodců.[98] Pro australské Aborigince představovali uvízlí kytovci bohatý zdroj potravy. Získávali z nich maso a olej a z kostí vyráběli nástroje, zbraně i přístřešky.[99] Nahlíželi na ně jako na žehnání z moře[100] a věřili, že svými tradičními písněmi mohou takové uváznutí vyvolat.[99] Na Novém Zélandu bývají do pohřbu kytovců vyplavených na břeh zapojeni zástupci maorských komunit, kteří nakládají s mrtvolami specifickým způsobem podle komplexního souboru pravidel (tikanga). Podle tradičního výkladu se v případě vyplavení tito mohutní savci nabídli Maorům, kteří z mrtvol vyřezávají olejnaté části spolu s kostmi, které jsou využívány pro medicínské a další tradiční účely. Kytovci jsou Maory považováni za taonga, čili jakési spirituální klenoty, ke kterým je třeba se chovat s úctou.[101] Součástí obřadních rituálů během nakládání s mrtvolou je recitace modliteb (karakia), pojmenování velryby specifickým jménem (např. Oko řeky Kōteoteo) nebo vyřezání oka, které je obřadně nabídnuto bohovi moře Tangaroaovi.[102][103][104]
Odkaz v umění
Uvízlí kytovci jsou námětem řady historických vyobrazení. Galerie níže ukazuje některé z nich.
- Kytovec na břehu (70. léta 16. století, Adriaen Coenen)
- Uvízlá velryba (Gilliam van der Gouwen, 1598)
- Uvízlá velryba při průzkumu dvěma rybáři (Édouard Traviès, 19. století)
- Uvízlá velryba (Roelandt Savery, 1618)
- Tři uvízlí vorvani (Jan Wierix, 1577)
- Uvízlá velryba na pláži v Nizozemí (Hendrick van Anthonissen, 30. léta 17. století)
Odkazy
Reference
- ↑ a b EKOLIST, Olga Šimková. Proč velryby a delfíni umírají na plážích? A máme je zachraňovat?. Ekolist.cz [online]. 2015-08-03 [cit. 2022-12-07]. Dostupné online.
- ↑ a b SCHIRMER, Rachael. Why Do Whales Beach Themselves?. Fish and Wildlife Foundation of Florida [online]. 2022-09-22 [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e COOMBS, Ellen J.; DEAVILLE, Rob; SABIN, Richard C. What can cetacean stranding records tell us? A study of UK and Irish cetacean diversity over the past 100 years. Marine Mammal Science. 2019-10, roč. 35, čís. 4, s. 1527–1555. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 0824-0469. DOI 10.1111/mms.12610. (anglicky)
- ↑ a b UK Cetacean Strandings Investigation Programme (CSIP) [online]. Institute of Zoology [cit. 2022-12-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b NOAA Fisheries. 2018 Report of Marine Mammal Strandings in the United States | NOAA Fisheries. www.fisheries.noaa.gov [online]. 2022-05-25 [cit. 2022-12-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NOAA Fisheries. 2018 Report of Marine Mammal Strandings in the United States: National Overview [online]. 2018 [cit. 2022-12-18]. Dostupné online.
- ↑ ÁLVAREZ-FERNÁNDEZ, Esteban; CARRIOL, René-Pierre; JORDÁ, Jesús F. Occurrence of whale barnacles in Nerja Cave (Málaga, southern Spain): Indirect evidence of whale consumption by humans in the Upper Magdalenian. Quaternary International. 2014-07-09, roč. 337, čís. Environmental and Cultural Dynamics in Western and Central Europe during the Upper Pleistocene, s. 163–169. Dostupné online [cit. 2022-12-07]. ISSN 1040-6182. DOI 10.1016/j.quaint.2013.01.014. (anglicky)
- ↑ a b HELDEN, Anton Van. The World Today - Mass whale beaching mystery solved. www.abc.net.au [online]. ABC, 2003-11-26 [cit. 2022-12-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c d e f g h i PERRIN, William F.; GERACI, Joseph R., 2009. Stranding. In: PERRIN, William F.; WÜRSIG, Bernd; THEWISSEN, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals. United States of America: Elsevier. ISBN 978-0-12-373553-9. S. 1118–1123. (anglicky)
- ↑ a b c Why Do Whales Strand? [online]. Project Jonah [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Dolphin saves 2 whales stuck on New Zealand beach. Reuters. 2008-03-13. Dostupné online [cit. 2022-12-10]. (anglicky)
- ↑ Hero Moko wins world acclaim for whale rescue. NZ Herald [online]. [cit. 2022-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GERACI, J. R.; DAILEY, M. D.; AUBIN, D. J. St. Parasitic Mastitis in the Atlantic White-Sided Dolphin, Lagenorhynchus acutus , as a Probable Factor in Herd Productivity. Journal of the Fisheries Research Board of Canada. 1978-10-01, roč. 35, čís. 10, s. 1350–1355. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. ISSN 0015-296X. DOI 10.1139/f78-210. (anglicky)
- ↑ VANSELOW, Klaus Heinrich; JACOBSEN, Sven; HALL, Chris. Solar storms may trigger sperm whale strandings: explanation approaches for multiple strandings in the North Sea in 2016. International Journal of Astrobiology. 2018-10, roč. 17, čís. 4, s. 336–344. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 1473-5504. DOI 10.1017/S147355041700026X. (anglicky)
- ↑ VANSELOW, Klaus Heinrich; RICKLEFS, Klaus. Are solar activity and sperm whale Physeter macrocephalus strandings around the North Sea related?. Journal of Sea Research. 2005-04-01, roč. 53, čís. 4, s. 319–327. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. ISSN 1385-1101. DOI 10.1016/j.seares.2004.07.006. (anglicky)
- ↑ a b Why do marine mammals strand?. www.doc.govt.nz [online]. Department od Conservation [cit. 2022-12-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MIGNUCCI-GIANNONI, Antonio A.; TOYOS-GONZÁLEZ, Gian M.; PÉREZ-PADILLA, Janice. Mass stranding of pygmy killer whales (Feresa attenuata) in the British Virgin Islands. Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom. 2000-08, roč. 80, čís. 4, s. 759–760. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 1469-7769. DOI 10.1017/S0025315499002702. (anglicky)
- ↑ GONZALEZ, Angel F.; LOPEZ, Alfredo; VALEIRAS, Xulio. FIRST RECORDED MASS STRANDING OF SHORT-FINNED PILOT WHALES (GLOBICEPHALA MACRORHYNCHUS GRAY, 1846) IN THE NORTHEASTERN ATLANTIC. Marine Mammal Science. 2000-07, roč. 16, čís. 3, s. 640–646. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 0824-0469. DOI 10.1111/j.1748-7692.2000.tb00958.x. (anglicky)
- ↑ a b SCHUMANN, Nicole; GALES, Nick J.; HARCOURT, Robert G. Impacts of climate change on Australian marine mammals. Australian Journal of Zoology. 2013-06-28, roč. 61, čís. 2, s. 146–159. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 1446-5698. DOI 10.1071/ZO12131. (anglicky)
- ↑ YOSHIHARU, Honma; KAZUHIRO, Minowa; YUKIHIRO, Nakamura. Remarkable Strandings of Pacific White Sided Dolphins, Lagenorhynchus obliquidens Gill, 1865, and Other Cetaceans on the Coast of Niigata District, Sea of Japan, during Severe Winter Conditions, 1992-1993.. 日本生物地理学会会報. 1993, roč. 48, s. 81–86. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 0067-8716. (anglicky)
- ↑ SIMMONDS, Mark P.; ELIOTT, Wendy J. Climate change and cetaceans: concerns and recent developments. Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom. 2009-02, roč. 89, čís. 1, s. 203–210. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 1469-7769. DOI 10.1017/S0025315408003196. (anglicky)
- ↑ MARTIN, Sean. BIG ONE WARNING: Huge earthquake predicted after mass beaching of w.... Express.co.uk [online]. 2017-02-15 [cit. 2022-12-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GRANT, Rachel A.; SAVIRINA, Anna; HOPPITT, Will. Offshore Earthquakes Do Not Influence Marine Mammal Stranding Risk on the Washington and Oregon Coasts. Animals. 2018-02, roč. 8, čís. 2, s. 18. Dostupné online [cit. 2022-12-13]. ISSN 2076-2615. DOI 10.3390/ani8020018. PMID 29373509. (anglicky)
- ↑ 5.2 aftershock not linked to strandings. NZ Herald [online]. [cit. 2022-12-13]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ ORIHARA, Yoshiaki; NODA, Yoichi; NAGAO, Toshiyasu. Correlation between strandings of marine mammals at the Kashima-Nada beach and earthquakes [online]. Japan Geoscience Union Meeting 2015, May 24th - 28th at Makuhari, Chiba, Japan. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ship Strike Confirmed as Cause of Death for Two Gray Whale Strandings | The Marine Mammal Center. www.marinemammalcenter.org [online]. [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LONG, Victoria Guild and Jessica. Boat collision may have caused sperm whale beaching near Nelson. Stuff [online]. 2016-12-30 [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Whale washed up in Caithness tangled in Canadian fishing gear. BBC News. 2019-06-03. Dostupné online [cit. 2022-12-14]. (anglicky)
- ↑ Entanglement in fishing gear. International Whaling Comission [online]. [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ IRFAN, Umair. The alarming trend of beached whales filled with plastic, explained. Vox [online]. 2019-05-24 [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Whale dies after eating 80 plastic bags – DW – 06/02/2018. dw.com [online]. [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ SCURI, Elisabetta. Whales are starving to death due to rising ocean temperatures. LifeGate [online]. 2021-02-08 [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Does Military Sonar Kill Marine Wildlife?. Scientific American [online]. 2009-06-10 [cit. 2022-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Government Secrecy's Latest Victims: Whales | Center for Effective Government. www.foreffectivegov.org [online]. [cit. 2022-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KAUFMAN, Marc. Whale Stranding in N.C. Followed Navy Sonar Use [online]. The Washington Post, 2005-01-28. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LETMAN, Jon. Left stranded: US military sonar linked to whale beachings in Pacific, say scientists. the Guardian [online]. 2021-01-15 [cit. 2022-12-10]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b c BERNALDO DE QUIRÓS, Y.; FERNANDEZ, A.; BAIRD, R. W. Advances in research on the impacts of anti-submarine sonar on beaked whales. Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 2019-01-30, roč. 286, čís. 1895, s. 20182533. Dostupné online [cit. 2022-12-10]. DOI 10.1098/rspb.2018.2533. PMID 30963955. (anglicky)
- ↑ Ziphius cavirostris [online]. The IUCN Red List of Threatened Species 2020: e.T23211A50379111, 2020 [cit. 2022-09-24]. Dostupné online. DOI 10.2305/IUCN.UK.2020-3.RLTS.T23211A50379111.en. (anglicky)
- ↑ FRANTZIS, A. Does acoustic testing strand whales?. Nature. 1998-03, roč. 392, čís. 6671, s. 29–29. Dostupné online [cit. 2022-12-11]. ISSN 1476-4687. DOI 10.1038/32068. (anglicky)
- ↑ SIMONIS, Anne E.; BROWNELL, Robert L.; THAYRE, Bruce J. Co-occurrence of beaked whale strandings and naval sonar in the Mariana Islands, Western Pacific. Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 2020-02-26, roč. 287, čís. 1921, s. 20200070. Dostupné online [cit. 2022-12-10]. DOI 10.1098/rspb.2020.0070. PMID 32070257. (anglicky)
- ↑ BERNALDO DE QUIRÓS, Y.; FERNANDEZ, A.; BAIRD, R. W. Advances in research on the impacts of anti-submarine sonar on beaked whales. Proceedings of the Royal Society B: Biological Sciences. 2019-01-30, roč. 286, čís. 1895, s. 20182533. Dostupné online [cit. 2022-12-10]. DOI 10.1098/rspb.2018.2533. PMID 30963955. (anglicky)
- ↑ BALCOMB, Kenneh; CLARIDGE, Diane. A mass stranding of cetaceans caused by naval sonar in the Bahamas [online]. Bahamas Journal of Science, 2001. Dostupné online.
- ↑ JEPSON, P. D.; ARBELO, M.; DEAVILLE, R. Gas-bubble lesions in stranded cetaceans. Nature. 2003-10, roč. 425, čís. 6958, s. 575–576. Dostupné online [cit. 2022-12-11]. ISSN 1476-4687. DOI 10.1038/425575a. (anglicky)
- ↑ VILÍMEK, David. Trpí kytovci kesonovou nemocí?. vesmir.cz [online]. [cit. 2022-12-11]. Dostupné online.
- ↑ JEFFERSON, Thomas A.; WEBBER, Marc A.; PITMAN, Robert L., 2015. Marine mammals of the world : a comprehensive guide to their identification. Amsterdam: Elsevir. ISBN 978-0-12-409542-7. S. 13. (anglicky)
- ↑ PERRIN, William F.; GERACI, Joseph R., 2009. Stranding. In: PERRIN, William F.; WÜRSIG, Bernd; THEWISSEN, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals. United States of America: Elsevier. ISBN 978-0-12-373553-9. S. 1118–1123. (anglicky)
- ↑ a b HOBSON, Melissa. Why do whales beach themselves? We’re partially to blame. National Geographic [online]. 2021-03-29 [cit. 2022-12-06]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BOKEE, Leonard. Orcas and mass strandings [online]. Orcazine, 2014-03-15 [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Facts about humpbacks | Ecomare Texel. Ecomare [online]. [cit. 2024-07-01]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ NETTLEFOLD, Jocelyn. 7.30 Report - 30/11/2004: Whale strandings no surprise to climatologists. web.archive.org [online]. 2007-12-15 [cit. 2022-12-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2007-12-15. (anglicky)
- ↑ FREUND, Alexander. Why do whales and dolphins strand? – DW – 10/08/2020. dw.com [online]. [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ FRETWELL, Peter T.; JACKSON, Jennifer A.; ENCINA, Mauricio J. Ulloa. Using remote sensing to detect whale strandings in remote areas: The case of sei whales mass mortality in Chilean Patagonia. PLOS ONE. 17. 10. 2019, roč. 14, čís. 10, s. e0222498. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. ISSN 1932-6203. DOI 10.1371/journal.pone.0222498. PMID 31622348. (anglicky)
- ↑ 337 Whales Beached in Largest Stranding Ever. Animals [online]. National Geographic, 2015-11-20 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Chatham Islands marine mammals. www.doc.govt.nz [online]. [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Pilot Whale. Whale Watching Handbook [online]. International Whaling Commission, 2023-02-18 [cit. 2023-02-19]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Nearly 500 pilot whales die in New Zealand beachings [online]. B. N. O. News, 2022-10-11 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ LANESE, Nicoletta. 230 pilot whales beached in Tasmania — exactly 2 years after the area's last mass stranding. livescience.com [online]. 2022-09-22 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Specific Advice For Golden Bay Strandings [online]. Project Jonah [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Hope for end to New Zealand whale strandings after 350 die. the Guardian [online]. 2017-02-12 [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ DWYER, Colin. As 200 More Whales Are Stranded In New Zealand, Heroics Turn To Heartbreak. NPR. 2017-02-11. Dostupné online [cit. 2022-12-08]. (anglicky)
- ↑ Falklands reports grounding of a pod of 400 pilot whales. MercoPress [online]. [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Falklands' Pebble Island turns into death trap for 56 beached pilot whales. MercoPress [online]. [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ 'A very sad scene': Dozens of whales found dead on remote Iceland beach. ABC News. 2019-07-20. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. (anglicky)
- ↑ a b BOKEE, Leonard. Orcas and mass strandings [online]. Orcazine, 2014-03-15 [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ WROCLAVSKY, Damian. Killer whales bring the hunt onto land. Reuters. Reuters, 2008-04-17. Dostupné online [cit. 2022-12-07]. (anglicky)
- ↑ TORODE, Jessica. Intentional Stranding Technique of Punta Norte Killer Whales: A Family Affair | WildWhales [online]. [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ KAPLAN, Matt. Unique orca hunting technique documented. Nature. 2007-12-14. Dostupné online [cit. 2022-12-10]. ISSN 1476-4687. DOI 10.1038/news.2007.380. (anglicky)
- ↑ Killer whales die in rare New Zealand mass stranding. phys.org [online]. [cit. 2022-12-08]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ BARBIERI, Michelle M.; RAVERTY, Stephen; BRADLEY HANSON, M. Spatial and temporal analysis of killer whale ( Orcinus orca ) strandings in the North Pacific Ocean and the benefits of a coordinated stranding response protocol. Marine Mammal Science. 2013-05, s. n/a–n/a. Dostupné online [cit. 2022-12-08]. DOI 10.1111/mms.12044. (anglicky)
- ↑ a b c PALMER, E; ALEXANDER, A; LIGGINS, L. A piece of the puzzle: analyses of recent strandings and historical records reveal new genetic and ecological insights on New Zealand sperm whales. Marine Ecology Progress Series. 2022-06-02, roč. 690, s. 201–217. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. ISSN 0171-8630. DOI 10.3354/meps14051. (anglicky)
- ↑ a b STEPHENSON, A. B. Sperm whales stranded at Muriwai Beach, New Zealand. New Zealand Journal of Marine and Freshwater Research. 1975-09, roč. 9, čís. 3, s. 299–304. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. ISSN 0028-8330. DOI 10.1080/00288330.1975.9515569. (anglicky)
- ↑ CLAPHAM, Gray. OUR HISTORY: The Day The Whales Died. www.wainuibeach.co.nz [online]. [cit. 2022-12-12]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-12-12. (anglicky)
- ↑ a b WATSON, Mike. Unprecedented whale strandings reaches 11 in total on Taranaki beach. Stuff [online]. 2018-05-27 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ IJSSELDIJK, Lonneke L.; NEER, Abbo van; DEAVILLE, Rob. Beached bachelors: An extensive study on the largest recorded sperm whale Physeter macrocephalus mortality event in the North Sea. PLOS ONE. 7. 8. 2018, roč. 13, čís. 8, s. e0201221. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. ISSN 1932-6203. DOI 10.1371/journal.pone.0201221. PMID 30086178. (anglicky)
- ↑ a b RICE, Dale W.; WOLMAN, Allen A.; MATE, Bruce R. A MASS STRANDING OF SPERM WHALES IN OREGON: SEX AND AGE COMPOSITION OF THE SCHOOL. Marine Mammal Science. 1986-01, roč. 2, čís. 1, s. 64–69. Dostupné online [cit. 2022-12-12]. ISSN 0824-0469. DOI 10.1111/j.1748-7692.1986.tb00027.x. (anglicky)
- ↑ DOWARD, Jamie. Stranded whales provide new clues on the threats to sea creatures’ survival. the Guardian [online]. 2016-01-30 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ IJSSELDIJK, Lonneke L.; CAMPHUYSEN, Kees C. J.; KEIJL, Guido O. Predicting Harbor Porpoise Strandings Based on Near-Shore Sightings Indicates Elevated Temporal Mortality Rates. Frontiers in Marine Science. 2021, roč. 8. Dostupné online [cit. 2022-12-14]. ISSN 2296-7745. DOI 10.3389/fmars.2021.668038. (anglicky)
- ↑ LONNEKE L., IJsseldijk; TEN DOESCHATE, Mariel T. I. Analysis of stranding data of harbour porpoises along the North Sea for a better understanding of the population structure [online]. Universiteit Utrecht, 2018 [cit. 2022-12-14]. Dostupné online.
- ↑ WRIGHT, Andrew J.; MAAR, Marie; MOHN, Christian. Possible Causes of a Harbour Porpoise Mass Stranding in Danish Waters in 2005. PLOS ONE. 27. 2. 2013, roč. 8, čís. 2, s. e55553. Dostupné online [cit. 2022-12-14]. ISSN 1932-6203. DOI 10.1371/journal.pone.0055553. PMID 23460787. (anglicky)
- ↑ VISHNYAKOVA, Karina; GOL'DIN, Pavel. Seasonality of strandings and bycatch of harbour porpoises in the Sea of Azov: the effects of fisheries, weather conditions, and life history. ICES Journal of Marine Science. 2014-11-04, roč. 72, čís. 3, s. 981–991. Dostupné online [cit. 2022-12-14]. ISSN 1095-9289. DOI 10.1093/icesjms/fsu192. (anglicky)
- ↑ PINTO-RODRIGUES, Anne. Inside Vietnam's Whale Temples. Smithsonian Magazine [online]. 2022-09-13 [cit. 2022-12-14]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ GERACI, Joseph R. Marine mammals ashore : a field guide for strandings. 2nd ed. vyd. Baltimore, MD: National Aquarium in Baltimore, 2005. xi, 371 pages s. Dostupné online. ISBN 0-9774609-0-8, ISBN 978-0-9774609-0-8. OCLC 65171022 (anglicky)
- ↑ OSBORNE, Louise. Beached whales – DW – 11/23/2017. dw.com [online]. [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Outbreak of Botulism Type E Associated with Eating a Beached Whale --- Western Alaska, July 2002. www.cdc.gov [online]. [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Do whales buried on beaches really attract sharks?. ABC News. 2019-04-13. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. (anglicky)
- ↑ Controversial whale carcass exhumed and craned off NSW beach. ABC News. 2017-09-25. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. (anglicky)
- ↑ Burial of beached whale has community concerned. ABC News. 2017-09-21. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. (anglicky)
- ↑ TUCKER, James P.; SANTOS, Isaac R.; DAVIS, Kay L. Whale carcass leachate plumes in beach groundwater: A potential shark attractant to the surf?. Marine Pollution Bulletin. 2019-03-01, roč. 140, s. 219–226. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. ISSN 0025-326X. DOI 10.1016/j.marpolbul.2019.01.043. (anglicky)
- ↑ 2019 - Buried right, whale carcasses shouldn’t attract sharks - Southern Cross University. www.scu.edu.au [online]. Southern Cross University, 2019-04-16 [cit. 2022-12-09]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-12-09. (anglicky)
- ↑ FRANKE-BOWELL, Jonah. Too big to bury? Dead whale towed from one Coromandel beach to another causes stir. Stuff [online]. 2022-10-25 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b When a whale dies it becomes a stinky feast for sharks, tiny shore animals and scientists [online]. New Zealand Geographic, 2021-08-31 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ MOORE, Michael J.; MITCHELL, Glenn H.; ROWLES, Teri K. Dead Cetacean? Beach, Bloat, Float, Sink. Frontiers in Marine Science. 2020, roč. 7. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. ISSN 2296-7745. DOI 10.3389/fmars.2020.00333. (anglicky)
- ↑ Whale strandings: what happens after they die and how do authorities safely dispose of them?. the Guardian [online]. 2022-09-22 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ TAIPEI, Reuters in. Exploding whale stops city traffic. the Guardian [online]. 2004-01-30 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Road Crews to Blow Up Whale Near Florence. Statesman Journal. 1970-11-12, s. 1. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. (anglicky)
- ↑ The Exploding Whale - The Video. www.theexplodingwhale.com [online]. [cit. 2022-12-09]. Dostupné online.
- ↑ The Exploding Whale - South Africa (8/7/2001). www.theexplodingwhale.com [online]. [cit. 2022-12-09]. Dostupné online.
- ↑ ALSFORD, Niki JP. 500 whales stranded in Tasmania – indigenous elders are best guides to understanding this tragedy. The Conversation [online]. [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b Celebrating cetaceans in Indigenous cultures [online]. 2022-08-09 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ READFEARN, Graham. Tasmania’s whale stranding: what caused it and can it be stopped in the future?. the Guardian [online]. 2022-09-24 [cit. 2022-12-12]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ The science of strandings [online]. Ngāi Tahu [cit. 2022-12-11]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Blue whale harvested, buried in traditional Māori way after washing up on South Taranaki beach. Stuff [online]. 2021-10-30 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ JACOBS, Maxine. 'You don't throw Tangaroa's koha back': Burial of beached whales at odds with tikanga. Stuff [online]. 2022-10-26 [cit. 2022-12-09]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Exclusive: Local iwi Ngāti Hei begin traditional practice of flensing whale in Coromandel's Mercury Bay. Newshub. Dostupné online [cit. 2022-12-09]. (anglicky)
Literatura
- česky
- KIEFNER, Ralf, 2002. Velryby a delfíni: Kytovci celého světa. Uherské Hradiště: Rajzl. ISBN 8090317103.
- MAZÁK, Vratislav, 1988. Kytovci. Praha: Státní zemědělské nakladatelství.
- anglicky
- BERTA, Annalisa, 2015. Whales, dolphins, & porpoises: a natural history and species guide. Chicago: The University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-18319-0. (anglicky)
- JEFFERSON, Thomas A.; WEBBER, Marc A.; PITMAN, Robert L., 2015. Marine mammals of the world : a comprehensive guide to their identification. Amsterdam: Elsevir. ISBN 978-0-12-409542-7. (anglicky)
- PERRIN, William F.; GERACI, Joseph R., 2009. Stranding. In: PERRIN, William F.; WÜRSIG, Bernd; THEWISSEN, J. G. M. Encyclopedia of Marine Mammals. United States of America: Elsevier. ISBN 978-0-12-373553-9. S. 1118–1123. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu uváznutí kytovců na mělčině na Wikimedia Commons
- (anglicky) Why do whales beach themselves? We’re partially to blame – článek v National Geographic