Vazba delta
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Delta-bond-formation-2D.png/200px-Delta-bond-formation-2D.png)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9e/Dimolybdenum-Mo2-delta-bond-Spartan-HF-3-21G-3D-side.png/200px-Dimolybdenum-Mo2-delta-bond-Spartan-HF-3-21G-3D-side.png)
Vazba delta (δ) je kovalentní vazba, při níž dochází k překryvu čtyř laloků jednoho a čtyř laloků druhého atomového orbitalu. Tento překryv vede ke vzniku molekulového orbitalu se dvěma uzlovými rovinami obsahujícími mezijadernou osu a procházejícími oběma atomy.[1][2][3][4]
Řecké písmeno δ v označení tohoto typu vazby odkazuje na atomové orbitaly d, jelikož je orbitalová symetrie vazby δ stejná jako u obvyklého (čtyřlalokového) orbitalu d. Tento typ vazby vytvářejí prvky, které mají ve valenčních orbitalech obsazené d orbitaly, jejichž energie je dostatečně nízká na to, aby mohly být zapojeny do kovalentní vazby; mezi sloučeniny s vazbou delta patří například organické sloučeniny přechodných kovů. Některé sloučeniny rhenia, molybdenu a chromu mají ve svých molekulách čtverné vazby, které se skládají z jedné vazby sigma, dvou vazeb pí a jedné vazby delta.
Symetrie vazebného orbitalu δ se liší od symetrie protivazebného orbitalu π, u něhož v jedné uzlové rovině leží mezijaderná osa, zatímco druhá rovina je na mezijadernou osu kolmá.
Označení δ zavedl roku 1931 Robert Sanderson Mulliken.[5][6] První sloučeninou, u níž byla taková vazba nalezena, se stal oktachlordirhenan draselný. Roku 1965 oznámil Frank Albert Cotton, že vazba delta je součástí čtverné vazby v iontu [Re2Cl8]2−.[7]
Vazba delta se také vyskytuje v molekule trikarbonylu cyklobutadienželeza, kde vytváří vazbu mezi d orbitalem železa a čtyřmi p orbitaly cyklobutadienu.
Odkazy
Reference
V tomto článku byl použit překlad textu z článku Delta bond na anglické Wikipedii.
- ↑ Frank Albert Cotton; Geoffrey Wilkinson. Advanced Inorganic Chemistry. [s.l.]: John Wiley, 1988. (5). Dostupné online. ISBN 0-471-84997-9. S. 1087–1091. (anglicky)
- ↑ B. Douglas; D.H. McDaniel; J.J. Alexander. Concepts and Models of Inorganic Chemistry. [s.l.]: John Wiley, 1983. (2). Dostupné online. ISBN 9780471895053. S. 137. (anglicky)
- ↑ J.E. Huheey. Inorganic Chemistry. [s.l.]: Harper and Row, 1983. (3). Dostupné online. ISBN 9780060429874. S. 743–744. (anglicky)
- ↑ G.L. Miessler; S.A. Tarr. Inorganic Chemistry. [s.l.]: Prentice-Hall, 1998. (2). ISBN 978-0138418915. S. 123–124. (anglicky)
- ↑ William B. Jensen. The Origin of the Sigma, Pi, Delta Notation for Chemical Bonds. Journal of Chemical Education. 2013, s. 802–803. Bibcode 2013JChEd..90..802J. (anglicky)
- ↑ Robert Sanderson Mulliken. Bonding Power of Electrons and Theory of Valence. Chemical Reviews. 1931, s. 347–388. (anglicky)
- ↑ Frank Albert Cotton. Metal–Metal Bonding in [Re2X8]2− Ions and Other Metal Atom Clusters. Inorganic Chemistry. 1965, s. 334–336. (anglicky)