Vikev huňatá
![]() | |
---|---|
![]() Vikev huňatá (Vicia villosa) | |
Vědecká klasifikace | |
Říše | rostliny (Plantae) |
Podříše | cévnaté rostliny (Tracheobionta) |
Oddělení | krytosemenné (Magnoliophyta) |
Třída | vyšší dvouděložné (Rosopsida) |
Řád | bobotvaré (Fabales) |
Čeleď | bobovité (Fabaceae) |
Tribus | Fabeae |
Rod | vikev (Vicia) |
Binomické jméno | |
Vicia villosa Roth, 1793 | |
Poddruhy rostoucí v ČR | |
| |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b1/Flower%2C_Hairy_Vetch_-_Flickr_-_nekonomania_%282%29.jpg/220px-Flower%2C_Hairy_Vetch_-_Flickr_-_nekonomania_%282%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/Vicia_villosa_leaf4_%2814509034057%29.jpg/220px-Vicia_villosa_leaf4_%2814509034057%29.jpg)
Vikev huňatá (Vicia villosa) je jednoletá, poměrně mohutná, vystoupavá, poléhavá nebo popínavá bylina hustě porostlá drobnými chlupy, které ji dávají stříbřitý nádech. Je v české přírodě sice nepůvodní druh, ale je hojně rozšířena a považována za archeofyt. Dříve se na polích často pěstovala jako krmivo pro domácí zvířata a pomoci semen se rozšiřovala do okolní krajiny. V ČR je nejhojnější v termofytiku, v mezofytiku se vyskytuje roztroušeně a do vyšších chladnějších poloh bývá zavlékána jen ojediněle.[1][2][3]
Rozšíření
Hlavní oblasti původu vikve huňaté jsou Středomoří a jihovýchodní Evropa, snad i Kavkaz a v přilehlá Přední Asie, odkud se v dávné minulosti rozšířila do Střední Asie i severozápadní Afriky. Přesnější určení původu je již obtížné, ne-li nemožné. Tato hodnotná pícnina byla zaváděna i do ostatních části Evropy, kde se dostávala do volné přírody a nyní jako planě rostoucí rostlina se vyskytuje, vyjma severských oblastí, téměř po celém evropském kontinentu. Lidským přičiněním se dostala i do Severní Ameriky, kde se ji dobře daří a na některých místech, např. v Kalifornii, je považována za invazní rostlinu.[2][3][4]
Ekologie
Nejčastěji roste na slunných, teplých a sušších stanovištích, prospívá v propustných půdách o různé zrnitost a dobře snáší sucho. Vyskytuje se na loukách, polích, úhorech, v křovinách, lesních lemech i po okrajích cest. Šíří se na náspech podél nově budovaných komunikací, na skládkách, rumištích a všeobecně na lidmi ovlivněných stanovištích s nezapojeným travním krytem. Dobře roste na půdách chudých na dusík, který získává z atmosféry symbiózou s bakteriemi rodu Rhizobium. Kvete od června do srpna.
Při podzimním výsevu semena ještě do příchodu zimy vyklíčí, přečkají zimu pod sněhem a na jaře semenáče pokračují v růstu. Prvé květy se objevují v červnu a plody dozrávají v srpnu. Při jarním výsevu kvete a semena zrají asi o měsíc později. Klíčí již při teplotě 2 °C, je ze všech vikví rostoucích v Česku nejméně náročná na vláhu. Ploidie druhu je 2n = 14.[2][3][5]
Popis
Jednoletá nebo dvouletá rostlina s vystoupavou, popínavou nebo poléhavou lodyhou dlouhou až 130 cm, vyrůstající z tenkého, až 30 cm hluboko sahajícího, hustě rozvětveného kořene. Lodyha je od báze větvená, hranatá a hustě chlupatá. Řapíkaté listy jsou sudozpeřené, mají 6 až 8 párů krátce řapíčkatých lístků a jsou ukončeny rozvětveným úponkem. Lístky jsou úzce eliptické, 15 až 25 mm dlouhé, na vrcholu okrouhlé nebo špičaté, jasně zelené a dlouze chlupaté. Stejně chlupaté jsou i polostřelovité palisty dlouhé 5 až 20 mm.
Květy s krátkými stopkami vytvářejí hroznovitá květenství se stopkami asi 10 cm dlouhými. Jednostranná, poměrně dlouhá květenství vyrůstají z úžlabí listů a jsou tvořená 10 až 35 šikmo odstálými květy. Pětičetný, zvonkovitý, u báze vydutý, dlouze chlupatý kalich má horní trojúhelníkovité cípy kratší než šídlovité spodní. Koruna je asi 15 mm dlouhá, světle až sytě modrofialová, někdy je dvoubarevná - okrouhlá pavéza je modrofialová, člunek a křídla světle fialová až bílá. Květy jsou opylovány hlavně čmeláky, u případného samoopylení se vyvine menší množství semen.
Plod je oválný až podlouhlý, asi 25 mm dlouhý a 8 mm široký lusk, který bývá lysý, světle hnědý a v době zralosti se otevírá dvěma chlopněmi. Obsahuje dvě až tři kulovitá semena velká asi 4 mm, ze všech vikví nejmenší. Jsou hladká a mají barvu tmavě hnědou až zelenavě hnědou s černými skvrnami. Rostlina vytvoří průměrně 250 silně dormantních semen, která vzklíčí z hloubky více než 6 cm a podržují si klíčivost déle než deset roků.[1][2][3][4][5][6]
Taxonomie
Vikev huňatá je druh proměnlivý v mohutnosti rostliny, tvaru lístků, hustotě chlupů i barvě květů. V České republice se rozlišují dva poddruhy:
- vikev huňatá pravá (Vicia villosa Roth subsp. villosa)
- vikev huňatá olysalá (Vicia villosa Roth subsp. varia (Host.) Corb.)
Poddruh vikev huňatá olysalá se od nominátního poddruhu odlišuje řidším oděním lodyhy i kalichu, spodní kališní cípy nemá delší než korunní trubku a má kratší stopky květenství.
Bylo vyšlechtěno množství kultivarů s požadovanými vlastnostmi, jako jsou větší a mohutnější vzrůst, bohatěji větvené lodyhy, větší a hustěji vyrůstající lístky, plody s více semeny a pod. Mnohé z nich se šíří z polí na přirozená stanoviště a kříží s původními populacemi.[2][3]
Význam
Vikev huňatá má význam v pícninářství, kde se využívá na zelení krmení, k silážování, na pastvu (odolává pošlapání) nebo se zaorává na zelené hnojení. Má poléhavé lodyhy a bývá pěstovaná ve směskách s podpůrnými plodinami, obilninami nebo travinami, jako ozimá nebo jarní meziplodina po obilninách nebo okopaninách. Z jednoho hektaru se získá 15 až 20 tun zeleného krmiva. Sklízí se nejpozději v době, kdy kvete 50 % rostlin v porostu.
Má mírně menší krmnou hodnotu než jetel a vojtěška, obsah bílkovin bývá 12 až 20 %. Obsahuje větší množství hořkých látek, které při větším podílu ve směskách mohou přecházet do mléka. Špatně se získává osivo, lusky dozrávají nestejně a semena samovolně vypadávají.
Rostliny a hlavně semena obsahují toxické glykosidy i aminokyseliny a jejích nepřiměřená konzumace může u dobytka způsobit dermatitidu a u drůbeže i mortalitu. Květy těchto rostlin jsou velmi atraktivní pro různý opylující hmyz, který jim dává přednost před ostatními. Ve skutečnosti však květy vikve huňaté bývají opyleny jen robustními čmeláky s dlouhým sosákem.[2][3][4][6]
Galerie
- List s úponkem
- Květenství
- Skutečná velikost
- Vysypané lusky
Odkazy
Reference
- ↑ a b SLAVÍK, Bohumil. Květena ČR, díl 4. Praha: Academia, 1995. 529 s. ISBN 80-200-0384-3. Kapitola Vikev huňatá, s. 402–403.
- ↑ a b c d e f HOUSKA, Jindřich. BOTANY.cz: Vikev huňatá [online]. O. s. Přírodovědná společnost, BOTANY.cz, rev. 14.07.2007 [cit. 2017-08-07]. Dostupné online.
- ↑ a b c d e f HRONEŠ, Michal. Natura Bohemica: Vikev huňatá [online]. Natura Bohemica, Olomouc, rev. 22.01.2013 [cit. 2017-08-07]. Dostupné online.
- ↑ a b c PERALTA DE ANDRÉS, Javier. Invasive Species Compendium: Vikev huňatá [online]. CABI (Centre for Agriculture and Biosciences International), Wallingford, UK, rev. 07.01.2015 [cit. 2017-08-07]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ a b BERTOVÁ, Lydia. Flóra Slovenska IV/4: Vika huňatá [online]. VEDA, Vydavateľstvo Slovenskej akadémie vied, Bratislava, SK, 1988 [cit. 2017-08-07]. S. 176–177. Dostupné online. (slovensky) [nedostupný zdroj]
- ↑ a b UNDERSANDER, D. J.; EHLKE, N. J.; KAMINSKI, A. R. et al. Fruits of Warm Climates: Hairy Vetch [online]. Purdue University, West Lafayette, IN, USA [cit. 2017-08-07]. Dostupné online. (anglicky)
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu vikev huňatá na Wikimedia Commons
Taxon Vicia villosa ve Wikidruzích
- Botanický ústav AV ČR – rozšíření vikve huňaté v ČR