Vladimír Skalička
Prof. PhDr. Vladimír Skalička, DrSc. | |
---|---|
Narození | 19. srpna 1909 Praha |
Úmrtí | 17. ledna 1991 (ve věku 81 let) nebo 1991 (ve věku 81–82 let) Praha |
Povolání | jazykovědec, pedagog, spisovatel, překladatel a filolog |
Alma mater | Filozofická fakulta Univerzity Karlovy |
Témata | lingvistika |
Manžel(ka) | Alena Skaličková |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Vladimír Skalička (19. srpna 1909 Praha – 17. ledna 1991) byl český jazykovědec a polyglot, překladatel a tlumočník z finštiny, angličtiny, maďarštiny, korejštiny a němčiny a vysokoškolský profesor.
Biografie
Vladimír Skalička se narodil 19. srpna 1909 v Praze. Jeho otec byl lékař-psychiatr a matka byla malířka. Po maturitě na akademickém gymnáziu v Praze studoval v letech 1927–1930 na Filozofické fakultě Univerzity Karlovy,[1] kde studium uzavřel doktorátem z bohemistiky. Poté studoval na univerzitě v Helsinkách (1931–1932) a v Budapešti (1934).[2] Kromě češtiny se věnoval studiu mnoha dalších jazyků, jmenovitě latiny, finštiny, maďarštiny a turečtiny.[3]
V roce 1935 publikoval spis Zur ungarischen Grammatik a o čtyři roky později byl na základě této práce habilitován pro ugrofinskou jazykovědu (1939). Po válce (1946) byl jmenován profesorem obecné jazykovědy a zaujal místo na nově zřízené stolici pro tento obor na Karlově univerzitě.[2] Vladimír Skalička byl aktivním komunistou a svými postoji ovlivnil i některé své žáky.[pozn. 1] V letech 1951–1952 byl děkanem Filozofické fakulty Univerzity Karlovy. V roce 1960 mu byla udělena hodnost doktora věd (DrSc.), o dva roky později se stal členem-korespondentem Československé akademie věd (1962).[2]
Na počátku tzv. normalizace byl vyškrtnut z KSČ[5] a poté ho tehdejší režim odsunul na okraj univerzitního života. Ale i v sedmdesátých letech pokračoval v publikační činnosti, a to i v zahraničí.[6]
Za dobu svého života byl členem mnoha jazykovědných sdružení, namátkou Český esperantský svaz, a pravidelně navštěvoval Pražský lingvistický kroužek. Zabýval se především obecnou jazykovědou, vrcholem jeho díla bylo rozdělení světových jazyků na pět skupin: flexivní, introflexivní, aglutinační, izolační a polysyntetické (tzv. Skaličkova typologie jazyků). Jeho teorie patří k největším dílům světové lingvistiky 20. století, ačkoli má také celou řadu odpůrců. Skalička ke svému rozdělení dospěl po mnohaletém výzkumu, během něhož se seznámil alespoň zběžně s více než 1200 jazyky z celého světa.[7][8][3]
Literární dílo
Vlastní tvorba
- Zur ungarischen Grammatik, 1935
- Asymetrický dualismus jazykových jednotek, 1935
- Čech mezi Maďary – Maďarsky, 1937
- Bemerkungen zur Kongruenz, 1937
- Korejská fonetika, 1937
- Vývoj české deklinace – Studie typologická, 1941
- Typ češtiny, 1951
- Evropský překladatel do deseti jazyků, 1951
- Česká mluvnice v kostce, 1952
- Úvod do jazykozpytu, 1953
- Maďarsky snadno a rychle, 1959
- Vývoj jazyka – soubor statí, 1960
- Úvod do jazykovědy, 1963
- Velký česko-německý německo-český slovník, 1965
- Učebnice němčiny pro začátečníky i pokročilé, 1966
- Vladimír Skalička – souborné dílo, 2004–2006, 3 svazky, editor František Čermák, ISBN 80-246-0601-1
Překlady
- Kivi, Aleksis: Sedm bratří (Seitsemän veljestä), česky 1941
- Waltari, Mika: Cizinec přichází (Vieras mies tuli taloon), česky 1941
- Sillanpää, Frans Eemil: Srpen (Elokuu), česky 1943
- Předmluva překladu – Saussure, Ferdinand de: Kurs obecné lingvistiky, česky 1989
O literárním díle V. Skaličky
- ČERMÁK, Petr. Tipología del español actual a la luz de la teoría de Vladimír Skalička. Praha: Karolinum. 1. vyd. 2009. 232 S. ISBN 978-80-246-1673-5.
- ČERMÁK, Petr, ČERMÁK, Jan, ČERMÁK, František. Souborné dílo Vladimíra Skaličky - 1. díl (1931-1950). Praha: Karolinum. 2004. 466 S. ISBN 802460549X.
- ČERMÁK, Petr, ČERMÁK, Jan, ČERMÁK, František. Souborné dílo Vladimíra Skaličky - 2. díl (1951-1963). Praha: Karolinum. 2004. 454 S. ISBN 80-246-0734-4.
- ČERMÁK, Petr, ČERMÁK, Jan, ČERMÁK, František. Souborné dílo Vladimíra Skaličky - 3. díl (1964-1994). Praha: Karolinum. 2006. 483 S. ISBN 80-246-0939-8.
Odkazy
Poznámky
- ↑ Například Petr Sgall, jenž vstoupil do KSČ během vysokoškolského studia, později napsal: „Pro moje rozhodnutí bylo důležité, že ve straně byl profesor Vladimír Skalička…"[4]
Reference
- ↑ Matriky Univerzity Karlovy, Filozofická fakulta Univerzity Karlovy – Skalička Vladimír, 19. 8. 1909, Bohnice
- ↑ a b c LEŠKA, Oldřich. Profesoru Vladimíru Skaličkovi k narozeninám. Naše řeč. 1989, roč. 72, čís. 5, s. 251–254. Dostupné online.
- ↑ a b VEČERKA, Radoslav. Bibliografické medailonky českých lingvistů: bohemistů a slavistů [online]. Příprava vydání Aleš Bičan. Department of Linguistics and Baltic Languages, Masaryk University, 2007-01-01 [cit. 2008-01-20]. Kapitola SKALIČKA, Vladimír (1909–1991), s. 86. Dostupné online.
- ↑ SGALL, Petr. Zažil jsem toho dost. 1. vyd. V Praze: Karolinum, 2014. 164 s. ISBN 978-80-246-2445-7. S. 42.
- ↑ PETRÁŇ, Josef; PETRÁŇOVÁ, Lydia. Filozofové dělají revoluci: Filozofická fakulta Univerzity Karlovy během komunistického experimentu (1948-1968-1989). 1. vyd. Praha: Univerzita Karlova v Praze, nakladatelství Karolinum, 2015. 1132 s. ISBN 978-80-246-2994-0. S. 544.
- ↑ SGALL, Petr. Loučíme se s Vladimírem Skaličkou. Slovo a slovesnost. 1991, roč. 52, čís. 4, s. 304–306, citováno ze s. 305. Dostupné online.
- ↑ KULDANOVÁ, Pavlína; SVOBODOVÁ, Jana. Pražský lingvistický kroužek [online]. Ostravská univerzita – Pedagogická fakulta, 2003 [cit. 2008-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-10-05.
- ↑ LUKEŠ, Dominik. O Pražském lingvistickém kroužku [online]. Praguelinguistics.org, 2006-10-30 [cit. 2008-01-19]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2008-01-13.
Externí odkazy
Osoba Vladimír Skalička ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Vladimír Skalička
- KDO BYL KDO v našich dějinách ve 20. století – Profil Vladimíra Skaličky Archivováno 29. 7. 2020 na Wayback Machine.
- Vladimír Skalička (1909–1991) – bibliografie
Články V. Skaličky ve Slově a slovesnosti (dostupné on-line):
- Z cizí linguistiky (1935); spolu s V. Mathesiem
- K problému věty (1935)
- Z otázek fonologických (1936); spolu s J. M. Kořínkem, B. Trnkou
- Promluva jako linguistický pojem (1937)
- Linguistické poznámky k studii psychologické (1938)
- Ohlasy fonologie v jazykovědě románské a ugrofinské (1939); spolu s S. Lyerem
- Ohlasy "pražské školy" v Anglii a v Estonsku (1939)
- Diskuse o stylu III. Problémy stylu (1941)
- Essayistická kniha o češtině (1948)
- Problém jazykové různosti (1948)
- Kodaňský strukturalismus a "pražská škola" (1948)
- Polský přehled obecné jazykovědy (1948)
- Retrográdní slovník (1948)
- Soubor statí Viléma Mathesia (1948); spolu s J. Vachkem
- Věda pro život? (1948)
- Vyučování jazykům na vysokých školách (1949)
- O analogii a anomalii (1949)
- Poznámky k theorii pádů (1950)
- Odpověď na kritiku typologie (1954)
- Vztah morfologie a syntaxe (1957)
- Cesta za marxistickou jazykovědou (1957)
- Jazyk jako nadstavba (1957)
- O současném stavu typologie (1958)
- Z nové typologické literatury (1960)
- Syntax promluvy (enunciace) (1960)
- Poznámky o obecné češtině (1962)
- Evokace jako problém jazyka a literatury (1963)
- O kontinuitě slov (1967)
- Hyposyntax (1970)
- Komenský-lingvista (1970)
- O tzv. vnitřním modelu v jazyce (1973)
- Jazyk a společnost (1974)
- Analýza gramatiky afrického jazyka hausa (1974)
- Hranice sociolingvistiky (1975)
- Africká jazyková kultura (1977)
- P. Trost sedmdesátníkem (1977)
- Psychika v jazyce (1978)