Zdeněk Krybus
Zdeněk Krybus | |
---|---|
Narození | 21. srpna 1923 Kojetín Československo ![]() |
Úmrtí | 3. ledna 2007 (ve věku 83 let) Praha Česko ![]() |
Povolání | sochař |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. Chybí svobodný obrázek. |
Zdeněk Krybus (21. srpna 1923 Kojetín – 3. ledna 2007 Praha[1] či Klášterní Skalice[2]) byl český akademický sochař, zasloužilý umělec.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/70/Zden%C4%9Bk_Krybus%2C_Pomn%C3%ADk_Ivana_St%C4%9Bpanovi%C4%8De_Kon%C4%9Bva_v_Praze_01.jpg/220px-Zden%C4%9Bk_Krybus%2C_Pomn%C3%ADk_Ivana_St%C4%9Bpanovi%C4%8De_Kon%C4%9Bva_v_Praze_01.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b3/Tabulka_s_vysv%C4%9Btluj%C3%ADc%C3%ADm_textem_na_pomn%C3%ADku_Ivana_St%C4%9Bpanovi%C4%8De_Kon%C4%9Bva_v_Praze_%2C_2018.jpg/220px-Tabulka_s_vysv%C4%9Btluj%C3%ADc%C3%ADm_textem_na_pomn%C3%ADku_Ivana_St%C4%9Bpanovi%C4%8De_Kon%C4%9Bva_v_Praze_%2C_2018.jpg)
Život
V raném mládí ztratil otce a brzy poté i matku.[1]
V dětství projevoval kreslířské nadání[1]. V roce 1942 vstoupil do Školy umění ve Zlíně, aby se stal malířem.[1] Jeho kresby se vyznačovaly jistotou linie a správným postřehem formy.[1]
Profesor Vincenc Makovský jej přijal za svého žáka.[1] V letech 1944–1945 Krybus pracoval v sochařsko-štukatérských dílnách filmových ateliérů na Barrandově.[1] V letech 1945–1949 studoval na Akademii výtvarných umění v Praze, a to ve speciální škole monumentálního sochařství profesora Karla Pokorného.[1] V letech 1951–1954 byl u Karla Pokorného uměleckým aspirantem a v letech 1954–1955 byl jeho asistentem.[1]. Spolupracoal s ním na realizaci jeho pomníku Sbratření. Brzy po roce 1945 vstoupil z přesvědčení chudého levicově orientovaného člověka do KSČ. Prostřednictvím kádrového prověření se pak dostal i k monumentálním zakázkám, které v soutěžích vítězily jako dovršení realistického sochařství tradice Myslbek-Pokorný. V letech 1972–1975 pracoval jako docent pro modelování na katedře výtvarné výchovy Pedagogické fakulty Karlovy univerzity v Praze a v Brandýse nad Labem.[1]. Podle jiných pramenů učil až do roku 1977.
V roce 1956 začal v Praze samostatnou uměleckou dráhu.[1] Od roku 1976 se věnoval pouze sochařství.[1] Tvořil v sádře, hlíně, bronzu i kameni.[1] V roce 1974 byl jmenován zasloužilým umělcem.[3]
Jeho manželství bylo bezdětné. Přátelil se s hudebníky a herci, byl oblíbeným vtipným vypravěčem[4]. Poslední léta žil v Klášterní Skalici.[5]
Díla
Politicky angažovaná díla:
- Bronzový pomník Klementa Gottwalda, Gottwaldov, nám. Rudé armády, společně s Milošem Zetem, zakázka 1956, dokončeno 1961, odstraněn 1990,[6] památkové ochrany zbaven 1991, poté socha přes 20 let ležela na zádech v depozitáři, resp. v garáži zlínského archivu v Klečůvce, a uvažovalo se o prodeji, dražbě i roztavení.[7] V roce 2014 ředitele archivu těšilo, že socha nebyla zničená, roztavená, a označil ji za důležitý artefakt, který dokumentuje tehdejší dobu. Zmínil možnost jejího využití v expozici o historii města.[8]
- Pomník Revolučním bojovníkům, 1967, Třešť[1]
- Pomník Osvobození, 1970, Kojetín[1]
- Plastika Svépomoc, 1971, prostor před družstevními domy v Tyršově ulici, Kojetín[1]
- Hladový pochod nezaměstnaných 1931, 1972, Kojetín[1]
- Pomník Antonína Zápotockého, 1977, v Praze na Žižkově, na náměstí W. Churchilla (v letech 1977-1990 nazývané Náměstí A. Zápotockého), odstraněn 1990
- Skica nerealizovaného pomníku Osvobození Prahy Rudou armádou, hliněný model 1:10, 1980 (vítězný návrh ze soutěže SČVU k 35. výročí osvobození ČSSR, nerealizován z důvodu finanční náročnosti)
- Pomník maršála Koněva v Praze, 1980, Praha 6-Bubeneč[1]
- Poprsí K. Marxe, B. Engelse a V. I. Lenina pro Vysokou školu politickou v Praze - Vokovicích, bronzové reliéfy v nadživotní velikosti, odlity v listopadu 1989, neosazeny
Pomníky vědcům a umělcům:
- Jan Evangelista Purkyně, 1962, plastika ve vstupní hale Ministerstva zdravotnictví ČR v Praze[1]
Vytvořil též plastiky mnoha umělců, např. Antonína Dvořáka, Marie Tauberové, Jana Kubelíka, Leoše Janáčka, Vítězslava Vejražky, Jaroslava Kociana.[1]
Témata každodenního života a poetiky:
- Sedící děvče, 1973, nemocnice v Motole[1]
- Sedící chlapec, 1975, před školou v Rakovníku[1]
- Sedící chlapec s knihou, 1976, plastika pro Milovice[1]
- Poezie, 1977[1]
- Medvídě, 1986[1]
- Milenci, 1986[1]
- Španělská tanečnice, 1986, návrh pro bronz[1]
Jeho dílům se věnovala řada výstavních katalogů a sborníků.[9]
Reference
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p q r s t u v w x y z aa Zdeněk Krybus, Galerie rodáků, Městské kulturní středisko Kojetín
- ↑ Kláterní Skalice, Cesty a památky, Roman Šulc
- ↑ Malá československá encyklopedie. 3. svazek. Praha: Academia, 1986. 903 s. cnb000125650. S. 620.
- ↑ Martin Kučera, Jaroslav Krombholc, drama dirigenta v osidlech doby, Karolinum Praha 2018, s. 485
- ↑ Archív: Zemřel sochař Zdeněk Krybus, Kolínský týdeník Pres, 23. 2. 2007
- ↑ Pomník Klementa Gottwalda ve Zlíně (Gottwaldově), Publicart, Galerie výtvarného úmění Cheb, autor hesla neuveden
- ↑ Gottwald překáží na seznamu i v garáži, Česká televize, 25. 3. 2010
- ↑ Milan Libiger: Gottwaldova socha v Gottwaldově stála i vedle Masaryka, teď leží v garáži, iDnes.cz, 17. 11. 2014
- ↑ Krybus Zdeněk, Informační systém abART - full verze, 2005–2006 Archiv výtvarného umění, o.s.
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Zdeněk Krybus na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Zdeněk Krybus
- Krybus Zdeněk, Publicart, Galerie výtvarného umění Cheb