Albert Pierrepoint
Albert Pierrepoint | |
---|---|
Henkilötiedot | |
Syntynyt | 30. maaliskuuta 1905 – 10. heinäkuuta 1992 Clayton, Bradford |
Kuollut | 10. heinäkuuta 1992 (87 vuotta) Southport, Merseyside |
Kansalaisuus | Iso-Britannia |
Ammatti | pyöveli |
Muut tiedot | |
Aktiivisena | 1932–1956 |
[ Muokkaa Wikidatassa ] ![]() | |
Infobox OK |
Albert Pierrepoint (30. maaliskuuta 1905 Clayton, Bradford – 10. heinäkuuta 1992 Southport, Merseyside) oli englantilainen pyöveli.
Ura
Pierrepoint oli 1900-luvun Britannian tunnetuin pyöveli, jonka sanotaan urallaan vuosien 1932 ja 1956 välillä teloittaneen 433 miestä ja 17 naista mukaan lukien parisataa natsirikollista toisen maailmansodan jälkeen. Tarkkaa teloitusten määrää ei ole koskaan vahvistettu, tarkin arvio on esitetty Steve Fieldingin vuoden 2006 kirjassa Pierrepoint: A Family of Executioners. Ison-Britannian lisäksi Pierrepoint suoritti teloituksia myös Saksassa, Kyproksella, Gibraltarilla ja Itävallassa[1].
Pierrepoint piti työstään matalaa profiilia, mutta hänestä tuli julkisuuden henkilö tultuaan valituksi hirttämään saksalaisia sotarikollisia. Hän teloitti vuonna 1955 Ruth Ellisin, joka on viimeinen Isossa-Britanniassa teloitettu nainen[2].
Pierrepoint erosi tehtävästään vuonna 1956. Ero johtui erimielisyyksistä sisäministeriön kanssa palkkion maksamisesta tapauksessa, jossa Strangewaysin vankilassa teloitettavaksi aiotun Thomas Bancroftin hirttäminen peruuntui alle 12 tuntia ennen aiottua teloitushetkeä. Pierrepoint oli jo paikalla valmistelemassa tehtäväänsä, mutta Englannin käytännön mukaisesti hänelle ei maksettu täyttä korvausta (15 puntaa) – sen sai vain toteutuneista teloituksista.
Usein Pierrepointiin viitataan Britannian viimeisenä pyövelinä (esimerkiksi hänestä kertovan elokuvan Yhdysvalloissa käytetty nimi on The Last Hangman), mutta teloitukset Isossa-Britanniassa jatkuivat aina 13. elokuuta 1964 asti. Viimeinen teloittaja oli nimeltään Harry Allen.
Albert Pierrepointin isä Henry Albert Pierrepoint (1878–1922) ja setä Thomas William Pierrepoint (1870–1954) toimivat myös molemmat pyöveleinä.
Pierrepointin elämästä kertova elokuva Pierrepoint sai ensi-iltansa Isossa-Britanniassa huhtikuussa 2006. Siinä pääosaa esittää Timothy Spall.
Tekniikka
Pierrepoint käytti teloituksissaan tekniikkaa, joka takasi teloitettaville nopean ja tuskattoman kuoleman. Hän valitsi käytetyn köydenpituuden uhrin koon mukaan niin, että tämä kuoli välittömästi, mutta toisaalta teloitetun pää ei irronnut tapahtumassa. Tämä erosi huomattavasti amerikkalaisten virkaveljien natsirikollisten teloittamisessa käyttämästä tekniikasta. Esimerkiksi Nürnbergissä tuomituista natsirikollisista, jotka yhdysvaltalainen armeijan pyöveli John C. Woods teloitti, Wilhelm Keitel roikkui köydessä 24 minuuttia ennen kuolemaansa[3]. Amerikkalaiset käyttivät Nürnbergin teloituksissa kuuden jalan vakiopudotusta[4].
Pierrepointin nimissä on nopein suoritettu hirttäminen. Tämä tapahtui Sid Dernleyn avustamanana Strangewaysissa Manchesterissä 8. toukokuuta 1951. James Inglisin teloitustapahtuma sellistä ulosohjaamisesta hirttoluukun avaamiseen kesti vain seitsemän sekuntia[1].
Kirjallisuutta
- Albert Pierrepoint: Executioner: Pierrepoint. Harrap, 1974. ISBN 1-85882-061-8. (ISBN vuoden 2005 uudelleenjulkaisun)
- Steve Fielding: Pierrepoint: A Family of Executioners. John Blake Publishing, 2006. ISBN 1-84454-192-4.
Lähteet
- ↑ a b The English hangmen from 1850 to 1964. Capital Punishment U.K.. 4.10.2006. Arkistoitu . Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
- ↑ Moffitt, Dominic: Pierrepoint: The Preston pub owner who was one of the most prolific hangmen in the UK. Lancs Live. 23.6.2019. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
- ↑ Zeller, Tom Jr.: The Nuremberg Hangings — Not So Smooth Either The New York Times. 17.1.2007. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
- ↑ The Last Hangman (part 1). Simon-jones.org.uk. 26.1.2010. Arkistoitu 26.5.2012. (englanniksi)
Aiheesta muualla
- Casciani ,Dominic: How Britain made its executioners BBC News. 1.6.2006. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
- Coslett, Paul: History – Albert Pierrepoint BBC Liverpool. 19.11.2008. Viitattu 6.2.2021. (englanniksi)
|