Fytiinihappo
Fytiinihappo | |
---|---|
![]() | |
Tunnisteet | |
IUPAC-nimi | (2,3,4,5,6-pentafosfono-oksisykloheksyyli)divetyfosfaatti |
CAS-numero | 83-86-3 |
PubChem CID | 890 |
SMILES | C1(C(C(C(C(C1OP(=O)(O)O)OP(=O)(O)O)OP(=O)(O)O)OP(=O)(O)O)OP(=O)(O)O)OP(= O)(O)O [1] |
Ominaisuudet | |
Molekyylikaava | C6H18O24P6 |
Moolimassa | 660,024 g/mol |
Sulamispiste | < 25 °C [2] |
Tiheys | 1,285 g/cm3 |
Infobox OK |
Fytiinihappo eli fytaatti (C6H18O24P6) on orgaanisiin fosforiyhdisteisiin kuuluva antiravintoaine. Fytiinihappoa on kasveissa, erityisesti vilja- ja palkokasvien siemenissä, joissa se toimii kasvin fosforivarastona. Rakenteeltaan fytiinihapossa on inositolirengas, johon on liittynyt fosfaattiryhmiä. Kasveissa fytiinihappoa esiintyy myös sen suoloina fytaatteina.[3].
Saanti ravinnosta
Vuonna 2007 julkaistun tutkimuksen mukaan Kiinan maaseutuväestön keskimääräinen fytaattien saanti oli 1,3 grammaa ja kaupungeissa 0,8 grammaa päivässä vaihteluvälin ollessa 0,6–1,4 grammaa[4].
Pavuissa ja pähkinöissä on erityisen paljon fytiinihappoa[5]. Sitä esiintyy runsaasti myös kokojyväviljassa ja -riisissä sekä maississa. Sata grammaa täysjyväriisiä sisältää keskimäärin 2,5 grammaa fytiinihappoa[6] ja täysjyvävehnä vastaavasti 2,2 grammaa. Valkoinen vehnä sisältää fytiiniä vain 0,4 mg, ja valkoinen riisi 0,6 mg sadassa grammassa. Täysjyväkaurassa fytiinihappoa on 0,7 ja -rukiissa 0,5 mg. Leseen fytiinihappopitoisuus saattaa olla jopa 5 g/100 g.[7] Perunan fytiinihappopitoisuus on noin 1 mg/100 g tai vähemmän[8].
Viljatuotteet ja etenkin leipä olivat fytiinihapon tärkeimmät lähteet Suomessa vuonna 2018[9], jolloin suomalaiset kuluttavat keskimäärin 220 grammaa viljatuotteita päivässä[10]. Siementen idättäminen vähentää tehokkaasti niissä olevan fytaatin määrää, mutta liotus[10] tai leivän kohottaminen ja paistaminen ovat sen sijaan suhteellisen tehottomia menetelmiä vähentää fytaattia[11]. Hapatetussa leivässä on kuitenkin vähemmän fytiiniä kuin happamattomassa[12].
Terveysvaikutukset
Fytiinihapolla on voimakas taipumus kelatoida metalli-ioneja eli sitoa niitä huonosti liukenevaan muotoon. Kelaatio johtaa siihen, että ravinnon sisältämät metalliset hivenaineet muuttuvat huonosti imeytyviksi. Fytiinihappo estää voimakkaasti kalsiumin,[6] raudan[9] ja seleenin[13] imeytymistä sekä myös sinkin imeytymistä, vaikkakin heikommin[14].
Kokojyväriisin sisältämän kalsiumin, raudan ja sinkin moolimassasuhteet riisin sisältämään fytiinihappoon nähden ovat keskimäärin 0.24, 1 ja 15, mikä on johtanut kyseisten ravintoaineiden heikkoon imeytymiseen in vitro -kokeissa. Tulos oli samankaltainen kuin muissa kyseisestä aiheesta tehdyissä tutkimuksissa.[6] Esimerkiksi vuonna 2007 julkaistun kiinalaistutkimuksen mukaan fytaattien suuri määrä ravinnossa johtaa raudan ja sinkin biohyödynnettävyyden heikkenemiseen ja sillä on siten suuri osuus raudan ja sinkin puutteen selittäjänä[4].
Fytiinihappo heikentää toisaalta myös elimistölle haitallisten metallien, kuten kadmiumin, imeytymistä[9]. Lisäksi sillä on havaittu heikkoa antioksidatiivista vaikutusta,[6] mikä vähentää paksusuolessa syntyviä haitallisia hydroksyyliradikaaleja.[14] Tämä vähentää hiukan happiradikaaleista johtuvia DNA-vaurioita. Myös kyseinen ominaisuus perustuu fytiinihapon kykyyn sitoa metalli-ioneja.[15]
Eläinkokeissa on havaittu, että fytiinihapolla on myös syöpää ehkäisevää vaikutusta[14]. Fytiinihapon syöpää estävä vaikutus perustuu siihen, että fytiinihappo toimii ksantiinioksidaasientsyymin inhibiittorina. Ksantiinioksidaasi tuottaa superoksideita, jotka pystyvät hapettamalla aiheuttamaan vaurioita ihmisen perimässä, mikä voi johtaa syövän kehittymiseen.[15]
Märehtijät pystyvät käyttämään fytiinihapon fosforia hyväkseen, koska niillä on suolistossaan fytaasientsyymiä tuottavia bakteereja.
Lähteet
- ↑ Phytic Acid – Substance summary NCBI. Viitattu 6.5.2009.
- ↑ Physical properties: Phytic acid NLM Viitattu 6.4.2009
- ↑ Roberto L. Benech-Arnold, Rodolfo A. Sánchez: Handbook of seed physiology, s. 409. Haworth Press, 2004. ISBN 9781560229292. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.5.2009). (englanniksi)
- ↑ a b Phytate intake and molar ratios of phytate to zinc, iron and calcium in the diets of people in China.
- ↑ Phytic Acid 101 Healthline. 5.4.2022. Viitattu 26.10.2022. (englanniksi)
- ↑ a b c d Impact of phytic acid on nutrient bioaccessibility and antioxidant properties of dehusked rice.
- ↑ Phytic acid content in milled cereal products and breads. Sivu 217–219.
- ↑ Potato Vs. Grains and Phytic Acid Our Everyday Life. Viitattu 24.6.2022. (englanniksi)
- ↑ a b c Palkokasvit elintarvikkeena. Sivu 27.
- ↑ a b Elintarvikkeiden kulutus Suomessa. 2018. Sivu 27. (Arkistoitu – Internet Archive)
- ↑ Phytic acid content in milled cereal products and breads. Sivut 219–220.
- ↑ Energia ja energiaravintoaineet Leipätiedotus. Arkistoitu 26.10.2007. Viitattu 6.5.2009.
- ↑ Hannu Mäkelä, Viljojen laadusta ja terveysvaikutuksista. Elintarvikealan koordinaatiohanke Pohjois-Karjalassa
- ↑ a b c Phytic acid content in milled cereal products and breads. Sivu 217.
- ↑ a b Neason Akivah Michael Eskin, Snait Tamir: Dictionary of nutraceuticals and functional foods, s. 343. CRC Press, 2006. ISBN 9780849315725. Kirja Googlen teoshaussa (viitattu 6.5.2009). (englanniksi)
Aiheesta muualla
- Liber Herbarum II: Luettelo fytiinihappoa sisältävistä kasveista
- Dr. Duke's Phytochemical and Ethnobotanical Databases: Phytic acid (englanniksi)
- Human Metabolome Database: Myo-inositol hexakisphosphate (englanniksi)
- Food Component Database (FooDB): Phytic acid (englanniksi)
- ChemBlink: Phytic acid (englanniksi)