Maailman kahdeksan ihmettä
Maailman kahdeksan ihmettä | |
---|---|
![]() Sarjan tunnusteksti | |
Tyyli | sketsisarja |
Kestoaika | noin 30 minuuttia |
Luoja(t) | Lapinlahden Linnut |
Kehittäjä(t) | Lapinlahden Linnut |
Pääosissa | Timo Eränkö Pekka Hedkrok Matti Jaaranen Mikko Kivinen Hannu Lemola Tapio Liinoja Heikki Salomaa Markku Toikka |
Alkuperämaa | Suomi |
Alkuperäiskieli | suomi |
Verkko | Yle TV1 |
Julkaistu | 1990 |
Esitetty | 15. syyskuuta – 22. joulukuuta 1990 |
Tuotantokausia | 1 |
Jaksoja | 8 |
Tuotanto | |
Ohjaaja(t) | Kari Franck (jaksot 1–4) Pentti Kotkaniemi (jaksot 5–8) |
Käsikirjoittaja(t) | Lapinlahden Linnut |
Säveltäjä(t) | Lapinlahden Linnut |
Lavastaja(t) | Pirjo Rossi Paula Salonen |
Tuotantoyhtiö(t) | Yle Viihdetoimitus |
Edeltäjä | Seitsemän kuolemansyntiä |
Seuraaja | Kuudesti laukeava |
Palkinnot | |
Voitetut | Venla 1990 |
Ehdokkuudet | Montreux’n Kultainen ruusu (1991) |
Aiheesta muualla | |
IMDb | |
Infobox OK |
Maailman kahdeksan ihmettä on suomalainen vuonna 1990 valmistunut Yleisradion tuottama kahdeksanosainen sketsiviihdesarja.[1] Sarja oli jatkoa vuonna 1988 valmistuneelle sketsisarjalle Seitsemän kuolemansyntiä.
Sarjan syntymävaiheet
Tausta
Lapinlahden Lintujen ensimmäinen televisiosarja Seitsemän kuolemansyntiä oli menestynyt hyvin.[2] Yhtye oli erittäin suosittu, ja kesän 1989 konserttikiertueella se esiintyi Suomen suurimmilla musiikkifestivaaleilla.[3] Televisiosarjan kappaleita sisältänyt studioalbumi Elämä janottaa myi kultalevyyn oikeuttavan määrän.[4] Myös tiedotusvälineissä yhtye sai paljon näkyvyyttä. Suosio vaikutti yhtyeen asenteisiin, ja Mikko Kivinen muistelee jäsenteen alkaneen käyttäytyä röyhkeästi ja ylimielisesti.[5] Osalla jäsenistä alkoi lisäksi ilmetä alkoholiongelmaa.[6]
Suunnittelu ja kuvaukset
Yhteistyö Yleisradion kanssa jatkui, ja Lapinlahden Linnut alkoi suunnitella uutta sketsiohjelmaa. Syksyllä 1989 yhtye piti taukoa konsertoinnista ja alkoi pitää viikottaisia kokouksia, joihin jokaisen jäsenen oli tuotava kolme sketsi-ideaa.[7] Samoin oli menetelty Seitsemän kuolemansynnin tuotannon aikana.[8] Käsikirjoittamisessa oli entistä suurempi työ, sillä Seitsemää kuolemansyntiä tehdessään yhtye oli voinut kierrättää vanhoja ideoita. Ensimmäisestä sarjasta saatu kokemus teki työskentelystä kuitenkin tehokasta.[7]
Kuvaukset alkoivat talvella 1989–1990 ja jatkuivat loppukevääseen saakka. Tuotantotiimi pysyi suurelta osin samana kuin ensimmäisessä sarjassa. Puolet jaksoista ohjasi Kai Franck ja puolet Pentti Kotkaniemi,[6] jonka kanssa yhtye oli työskennellyt jo Seitsemän kuolemansynnin aikaan.[9] Tuotantobudjetti oli aiempaa isompi, mikä näkyi studion ulkopuolella kuvattujen kohtausten lisääntyneessä määrässä. Jaksoja oli lisäksi yksi enemmän kuin edellisessä sarjassa.[4]
Jäsenistön muutokset ja lisäkuvaukset
Maailman kahdeksan ihmeestä esitettiin ensimmäisenä esittelyjakso toukokuussa 1990, ja sarjan varsinainen esitys aloitettiin saman vuoden syksynä.[4] Väliin jääneenä kesänä Lapinlahden Lintujen suosituimpiin kuulunut jäsen Markku Toikka lähti yhtyeestä.[10] Toikan ja muiden jäsenten välit olivat tulehtuneet jo edellisenä vuonna, kun Toikka oli näyttelijäntöidensä vuoksi joutunut jäämään pois kesäkiertueelta.[11] Yhtye oli suosionsa huipulla, eikä poissaoloa pidetty suotavana, sillä yleisö odotti kaikkien jäsenten esiintyvän konserteissa. Muut eivät kuitenkaan kertoneet Toikalle huolistaan vaan alkoivat painostaa ja kiusata häntä, kunnes hän ilmoitti eroavansa itse.[10]
Sarjaan kuvattiin syksyllä 1990 muutamia lisäsketsejä. Toikalle lähetettiin kirje, jossa todettiin ettei tätä kaivata kuvauksiin. Toikka piti tarpeettomana lisänöyryytyksenä sitä, ettei hänen annettu erota rauhassa eikä käytännön asioita puhuttu selviksi kasvotusten.[10] Toikan sijaan lisäsketseissä nähdään lyhyesti kitaristi Veli-Pekka ”Puka” Oinonen, joka oli liittynyt yhtyeeseen edellisen vuoden lopulla. Oinonen osallistui myös Maailman kahdeksassa ihmeessä esitettyjen kappaleiden äänittämiseen, kun niistä tehtiin uusia versioita studioalbumille Tähdet kertovat.[12]
Esitysajat
Jakso | Ensiesitys | Uusinta (1998) | Uusinta (2003) |
---|---|---|---|
Esittelyjakso | 5.5.1990 | ||
1. | 15.9.1990 | 3.7.1998 | 4.4.2003 |
2. | 29.9.1990 | 10.7.1998 | 11.4.2003 |
3. | 13.10.1990 | 17.7.1998 | 18.4.2003 |
4. | 27.10.1990 | 24.7.1998 | 25.4.2003 |
5. | 10.11.1990 | 31.7.1998 | 2.5.2003 |
6. | 24.11.1990 | 7.8.1998 | 9.5.2003 |
7. | 8.12.1990 | 14.8.1998 | 16.5.2003 |
8. | 22.12.1990 | 21.8.1998 | 23.5.2003 |
Sarjasta esitettiin ensimmäisenä Yle TV1 -kanavalla lauantaina 5. toukokuuta 1990 esittelyjakso, jossa esitettiin sketsejä seuraavana syksynä alkavasta uudesta sketsisarjasta.[13][14] Sarjan varsinainen ensiesitys alkoi 15. syyskuuta 1990 ja kesti 22. joulukuuta 1990 saakka.[1][15] Sarjaa esitettiin lauantai-iltaisin joka toinen viikko.[15] Uusintana sarja esitettiin ensimmäisen kerran kesällä 1998[16] ja toisen kerran keväällä 2003. Sarja oli osa suoratoistopalvelu Yle Areenan valikoimaa vuosina 2020–2021.[17]
Sarjassa sketsejä
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/7/77/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Maailman_ihmeiden_museo.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Maailman_ihmeiden_museo.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/0/03/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Alaston_olo_Liinoja_Toikka.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Alaston_olo_Liinoja_Toikka.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/5/5f/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Madrigaali.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Madrigaali.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/9/90/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Palkinto.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Palkinto.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/a/a8/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Ohje_landelle.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Ohje_landelle.jpg)
Maailman ihmeiden museo
Jokaisen jakson alussa samanlaisena toistuva sketsi, jossa hienosti pukeutuneet miehet astelevat museoon ja katselevat näyttelyesineitä, joita ovat muun muassa Lada-auto, HK:n Sininen lenkki, katiska ja hehkulamppu. Miehet löytävät lasin takaa vahanukkeja, jotka esittävät eri aikakausien ihmisiä, kuten luolamiestä, viikinkiä ja poliisia. Miehet alkavat nauraa nukeille, jolloin ne heräävät henkiin ja särkevät lasin. Miehet pakenevat museosta uhkaavat nuket kannoillaan.[19]
Alaston olo
Kaksi saman alan ihmistä keskustelee julkisella paikalla. Toinen miehistä kertoo tuntevansa itsensä alastomaksi, jolloin toinen mies rauhoittelee häntä ja toteaa tämän tottuvan pian. Sketsin lopussa selviää, että tunnosta kertova mies on kirjaimellisesti alaston.
Alaston olo -sketsissä, jossa Markku Toikka on Tapio Liinojan kanssa Helsingin jäähallissa, jäähallin järjestysmiehet ottivat sketsin kuvauksen yhteydessä alastomana olevan Toikan kiinni. Järjestysmiehille kerrottiin, että heillä oli kuvauslupa, mutta silti paikalle kutsuttiin poliisi, joka vei Liinojan ja Toikan kuulusteltavaksi poliisiasemalle. Liinojan kertoman mukaan he saivat tapauksesta sakot. Kuulusteleva poliisi oli todennut, että ”Toikan pitäisi tietää missä menee taiteen ja hyvän maun raja”.[18][20]
Sarjan muihin sketseihin ei hankittu kuvauslupia ja ne kuvattiin nopeasti mahdollisimman pienellä ryhmällä ja vähäisellä kuvauskalustolla. Jäähallitapausta lukuun ottamatta kuvaukset eivät herättäneet merkittävää huomiota tai aiheuttaneet tuotantoryhmälle vaikeuksia. Virkailijana esiintynyt Timo Eränkö sai esimerkiksi tarkastaa Helsingin joukkoliikenteen matkustajien lippuja ilman, että yksikään asiakas uskalsi kysyä häneltä alastomuudesta. Kohtaukset kuvattiin talvella, ja omassa sketsissään Liinoja esiintyi alasti Kallion luistelukentällä 30 asteen pakkasessa.[21]
Klaffi
Elokuva-arkiston johtaja Kaarle Stewen (Markku Toikka) haastattelee ohjaaja Pekka Parikkaa (Mikko Kivinen) ja tuottaja Marko Röhriä (Matti Jaaranen). Parikka esiintyy itsevarmasti ja kertoo uudesta elokuvastaan Tuntematon sotilas. Elokuvan tuotantoon on osallistunut useita yksityisiä rahoittajia, mutta Parikka ja Röhr vakuuttavat, ettei tämä ole vaikuttanut elokuvan sisältöön. Haastattelun aikana elokuvasta näytetään lyhyitä katkelmia, joissa itsemurhaa yrittävä alikersantti Lehto (Heikki Salomaa) toteaa kiväärinsä piipun olevan Halvan lakritsaa, silmänsä menettänyt kersantti Hietanen (Tapio Liinoja) saa näkönsä takaisin Instrumentariumin silmälasien avulla ja lähestyvää Neuvostoliiton ilmahyökkäystä arvellaan Finnairin uuden Helsinki–Moskova-reitin lennoksi.[22]
Sketsin innoitti Röhrin ja Parikan todellinen elokuva Talvisota (1989). Se oli ensimmäinen suomalainen elokuva, jota yksityinen sponsori näkyvästi rahoitti. Röhr ja Parikka haaveilivat elokuvansa viemisestä kansainvälisille markkinoille, mitä Kivinen piti epärealistisena haaveena.[22] Sketsin ohjaaja Pentti Kotkaniemi yritti saada Finnairilta taloudellista tukea vastineeksi ohjelman tuomasta näkyvyydestä, mutta Finnairin mainospäällikkö vastusti jyrkästi koko sketsiä.[23]
Kymppitonni
Parodia television Kymppitonni -ohjelmasta. Markku Toikka näytteli juontaja Riitta Väisästä.[20]
Kilpailijat:
- Kata Kärkkäinen – Hiski Salomaa
- Esko Salminen – Timo Eränkö
- Outi Heiskanen – Hannu Lemola
- Hannu Huuska – Tapio Liinoja
- Ben Zyskowicz – Pekka Hedkrok
Alkuperäisessä sketsissä oli kohtaus, jossa kilpailijat arvuuttelivat sanaa ”persesilmä”. Arvuuttaja antoi vihjeeksi: ”Puhuu harvoin, ja aina kun puhuu, tulee pahanhajuista ilmaa tai tulee paskaa.” Kaikki kilpailijat vastasivat Mauno Koivisto ja yllättyivät, kun vastaus olikin väärä. Yle TV1:n ohjelmapäällikkö Erkki Pohjanheimo hermostui nähdessään kyseisen sketsin ennakkoon ja vaati kohtauksen poistoa, sillä ”TV1:n ohjelmissa ei tasavallan presidenttiä solvata.” Televisiossa näytettiin sketsistä lyhennetty versio.[20] Yhtye sai tietää sensurointipäätöksestä vasta nähdessään ohjelman televisiosta. Kivinen kertoo tapauksen olleen ”meidän mielestämme skandaali”.[21]
Madrigaali
Ortodoksikirkon munkit keskustelevat laulamalla ei-uskonnollisista asioista ja paljastavat tehneensä kaikenlaista munkeille sopimatonta. Munkkikuoro aloittaa usein laulamalla ylevästi ”Herran pelko on viisauden alku”.[24] Lauluista ilmenee munkkien muun muassa valmistaneen kirkon kellarissa kiljua[25] ja käyttäneen virolaisten seksityöntekijöiden palveluja.[26]
Tapio Liinoja oli vuosia aiemmin ollut vapaaehtoistöissä Heinäveden luostarissa. Sketsin perusajatus oli syntynyt jo tuolloin, kun Liinoja oli kuorolaulua kuunnellessaan pohtinut, ”että mitäs jos munkit puhuisivatkin keskenään kaikista asioista samalla nuotilla”.[26] Sketseistä nousi kohu sarjan ensiesityksen aikaan.[24] Muun muassa Suomen ortodoksisen kirkon jäsenet närkästyivät kyseisistä sketseistä.[24] Jotkut pitivät sketseissä käytettyä kieltä sopimattomana.[24][25] Yleisradion ohjelmajohto vaati Madrigaali-sketseistä vittu ja vituttaa -sanat sensuroitavaksi.[24] Sensuroidussa kohdassa pohdittiin, miksi ”vittumaisilla ihmisillä on paljon rahaa” mutta mukavilla vain vähän.[26]
Madrigaali-sketsejä esitettiin myös Lapinlahden Lintujen vuonna 1993 valmistuneessa sketsisarjassa Lapinlahden Linnut Show.[24]
Palkinto
Teollisuustyöläinen (Matti Jaaranen) keskeyttää hetkeksi työnteon ja sanoo suoraan kameralle: ”Voi vittu että vituttaa tää työ.” Paikalle ilmestyy kolme pukumiestä, jotka ojentavat hänelle mitalin. Pukumiesten poistuttua työläinen jatkaa työntekoa ja ja huudahtaa iloisesti: ”No nyt ei vituta enää yhtään!”[27]
Sketsin käsikirjoitti Jaaranen, joka halusi kritisoida yritysten tapaa lahjoa työntekijät tyytyväisiksi arvottomilla kunnianosoituksilla. Jaaranen ei sketsiä käsikirjoittaessaan uskonut muiden innostuvan siitä, sillä hän arveli sen olevan liian yksinkertainen. Sketsistä on kuitenkin tullut suosittu ja se on levinnyt internetissä laajalle. Myös ohjaaja Pentti Kotkaniemi piti siitä: ”Jaarasen osuuksista tuli onnistuessaan niin tahatonta ja aseista riisuvaa kömpelyyttä, että sitä ei yksikään taitava ammattinäyttelijä osaisi tehdä.”[28]
Sketsi sai jatkoa ryhmän myöhemmissä sketsisarjoissa Kuudesti laukeava,[29] ja Lapinlahden Linnut.
Muita sketsejä
Akka senku komistuu -sketseissä mies (Heikki Salomaa) nöyryyttää ja pahoinpitelee vaimoaan muun muassa moottorisahalla. Markku Toikan mukaan yhtyeen keskustelukulttuuri oli 1980- ja 1990-lukujen taitteessa naisvihamielinen, vaikka jäsenet periaatteessa vastustivatkin patriarkaattia ja kannattivat ihmisten vapautta ”olla juuri selaisia kuin itse haluavat. Naisiin kohdistuva vähättely oli siinä yhtälössä täysin tarpeeton ja vastenmielinen lisä – –, ja esimerkiksi Akka senku komistuu -jutut olisivat saaneet jäädä kokonaan tekemättä.”[6]
Ohje landelle -sketsissä Helsingissä asustava mies antaa opetusta raitiovaunun eli sporan käytössä maaseudulla asuville. Mies näyttää kädestä pitäen miten matkalippu ostetaan raitiovaunussa, ja miten lippuun saadaan leima työntämällä se raitiovaunun leimauslaitteeseen.[30][31] Sketsissä näyttelevä Markku Toikka on kertonut, että on saanut kyseisestä sketsistä ylivoimaisesti eniten palautetta. Hän sanoo, että kyseinen sketsi on ”yksinkertaisesti arkielämän tarkkailussa syntynyt”, ja ”jokapäiväiset pienet asiat ovat herkkua huumorissa”.[30]
Vittuilupuhelimessa Antti Turpeinen (Markku Toikka) huomaa iltapäivälehdessä Vittuilupuhelin-nimisen soittopalvelun mainoksen ja soittaa palveluun. Puhelinpalvelun työntekijä loukkaa Turpeista niin, että tämä lopettaa puhelun. Pian työntekijä (Mikko Kivinen) ilmestyy Turpeisen ovelle haastamaan riitaa. Sketsin taustalla olivat Suomessa televisiosarjan tekemisen aikoihin yleistyneet puhelinpalvelulinjat.[21][32]
Musiikkiesitykset
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/fi/thumb/e/e1/Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Sed%C3%A4t_jaksaa_heilua.jpg/250px-Maailman_kahdeksan_ihmett%C3%A4_Sed%C3%A4t_jaksaa_heilua.jpg)
Sketsisarjassa esitettiin sketsien lisäksi Lapinlahden Lintujen tekemää musiikkia, joista osa julkaistiin yhtyeen albumeilla. Taulukossa on tiedot sketsisarjassa esitetyistä musiikkivideoista ja albumeista, joilla kappaleet julkaistiin.
Jakso | Musiikkiesityksen nimi | Levytetty albumille |
---|---|---|
1. | ”Aimon virsi” ”Avaja porttis ovesi” (lopputekstien aikana) | Tähdet kertovat (1990)[34] Esitetty vain televisiosarjassa |
2. | ”Kulkukoiran blues” | Esitetty vain televisiosarjassa |
3. | ”Ruma” ”Ei tainnut uskoa” | Tähdet kertovat (1990)[34] Esitetty vain televisiosarjassa |
4. | ”Kuka sinä oikein olet?” ”Laiskan linnassa” | Esitetty vain televisiosarjassa Esitetty vain televisiosarjassa |
5. | ”Hellä Ulla” | Tähdet kertovat (1990)[34] |
6. | ”Crown on the Pole”[a] (esit. Rampton Birds) | Esitetty vain televisiosarjassa. |
7. | ”Sedät jaksaa heilua” | Tähdet kertovat (1990)[34] |
8. | ”Vihtaasi on kustu”[b] | Tähdet kertovat (1990)[34] |
Vastaanotto
Arvostelut
Maailman kahdeksaa ihmettä pidetään yleisesti Lapinlahden Lintujen parhaana TV-sarjana. Myös yleisömäärillä mitattuna se on ollut suosituin.[21]
Helsingin Sanomien kriitikko Jukka Kajava arvosteli sarjaa sen ensiesityksen aikaan. Hän kuvaili sarjan ”nostavan latteana alkaneen viihdesyksyn tasoa kertaheitolla” ja ensimmäistä jaksoa ”hillityllä tavalla hauskaksi”.[1]
Ehdokkuudet ja palkinnot
Sarja osallistui vuonna 1991 Montreux’n Kultainen ruusu -kilpailuun Rampton Bird Show -nimisellä ohjelmalla,[35] joka oli kooste sarjan joistakin sketseistä ja musiikkiesityksistä.lähde? Ohjelma sai festivaaliyleisöltä myönteisen vastaanoton.[36]
Sarja voitti helmikuussa 1991 jaetun edellisvuoden dramatisoidun viihteen Venla-palkinnon.[37] Venla-gaalassa ryhmän jäseniä ei kuitenkaan nähty, koska Yleisradio ei halunnut kustantaa kaikille ryhmän jäsenille hinnakkaita illallislahjakortteja.[37] Paikalla oli ohjaaja Pentti Kotkaniemi, jonka oli tarkoitus hakea palkinto lavalta, mutta palkinnon hakikin Ylen ohjelmapäällikkö Erkki Pohjanheimo, joka oli aiemmin sensuroinnut Kymppitonni-sketsin.[37] Kotkaniemi on muistellut jälkeenpäin, että tilanne ”tuntui hieman oudolta, sillä kyseisen miehen taiteellinen panos ohjelman tekemiseen oli parhaimmillaankin yhden sketsin sensuroiminen”.[37] Sen enempää Kotkaniemi kuin Lapinlahden Lintujen jäsenetkään eivät sen koommin nähneet saamaansa palkintoa.[38]
Julkaisun jälkeen
Maailman kahdeksan ihmettä lisäsi Lapinlahden Lintujen mainetta entisestään, ja kesällä 1991 se oli konserttipalkkioiden suuruudella mitattuna eräs Suomen suosituimmista yhtyeistä.[39] Kivisen mukaan ”hyvä buugi” oli Toikan erottamisen jälkeen kuitenkin muuttunut ja ”asiat alkoivat kääntyä huonompaan suuntaan”.[10] Ylirasittuneet jäsenet harkitsivat yhtyeen toiminnan väliaikaista lopettamista, mutta siihen ei taloudellisista syistä haluttu ryhtyä.[40] Keväällä 1992 valmistui televisioon Lapinlahden Lintujen uusi sketsisarja Kuudesti laukeava.[41]
Sarjan julkaisi DVD-formaatissa vuonna 2006 PAN Vision.[42] Sarja on julkaistu myös Lapinlahden Linnut: Ehkä kaikki -keräilyboksissa.[43] DVD-julkaisu sisältää alkuperäisten jaksojen lisäksi Kultainen ruusu -kilpailuun osallistuneen ohjelman ”Eight Wonders of the World”. Lisäksi DVD sisältää Lapinlahden Linnut -yhtyeen vuonna 2006 julkaistun musiikkivideon kappaleesta ”Keski-ikä on syvältä”.[42]
Lähteet
- Annala, Jukka: Toopelivisio. Helsinki: Teos, 2006. ISBN 951-851-066-0.
- Lyytinen, Jukka: Lapinlahden Linnut. Helsinki: Like, 2003. ISBN 952-471-098-6.
- Rossi, Timo: Lapinlahden Linnut. Miksei asioista puhuta. Jyväskylä: Docendo, 2023. ISBN 978-952-382-569-7.
Viitteet
- ↑ a b c Kajava, Jukka: Lapinlahden linnut nostavat lattean viihdesyksyn tasoa kahdeksana lauantaina. Helsingin Sanomat, 15.9.1990, s. 75. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Rossi 2023, s. 176.
- ↑ Rossi 2023, s. 173.
- ↑ a b c Rossi 2023, s. 178.
- ↑ Rossi 2023, s. 175.
- ↑ a b c Rossi 2023, s. 177.
- ↑ a b Rossi 2023, s. 186.
- ↑ Rossi 2023, s. 159, 165.
- ↑ Rossi 2023, s. 165–166.
- ↑ a b c d Rossi 2023, s. 197.
- ↑ Rossi 2023, s. 195–196.
- ↑ Rossi 2023, s. 184.
- ↑ Ohjelmatiedot 5.5.1990. Helsingin Sanomat, 5.5.1990, s. 80. Näköislehti, tilaajille. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Esittelyjakson tiedot Radio- ja televisioarkistossa Radio- ja televisioarkisto. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ a b Esitystiedot Radio- ja televisioarkistossa Radio- ja televisioarkisto. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Lehtonen, Veli-Pekka: Maailman kahdeksan ihmettä (Tilaajille) Helsingin Sanomat. 3.7.1998. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Matikainen, Ville: "Nyt ei vit**a enää yhtään!" – viisi Lapinlahden Linnut -koplan sketsiklassikkoa Areenassa Yle Elävä arkisto. 31.12.2021. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ a b Myllykoski, Paula: Lapinlahden Lintujen nakukuvaukset SM-liigan ottelussa päättyivät poliisiasemalle – viihdyttäjien sketsisarjat Yle Areenaan Ilta-Sanomat. 2.7.2020. Viitattu 4.12.2022.
- ↑ Kallioniemi, Noora: Maskuliinisuuden karnevalisointi Lapinlahden lintujen televisio-ohjelmissa 1988–1995 widerscreen.fi. 30.9.2010. Viitattu 6.3.2024.
- ↑ a b c Annala 2006, s. 161.
- ↑ a b c d Rossi 2006, s. 188.
- ↑ a b Rossi 2006, s. 193.
- ↑ Rossi 2006, s. 193–194.
- ↑ a b c d e f Annala 2006, s. 158.
- ↑ a b Lindfors, Jukka: Lapinlahden Linnut: Madrigaali Yle Elävä arkisto. 29.6.2009. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ a b c Rossi 2006, s. 189.
- ↑ Annala 2006, s. 161; Rossi 2023, 188–189.
- ↑ Rossi 2023, s. 188–189.
- ↑ Rossi 2023, s. 211.
- ↑ a b Annala 2006, s. 159.
- ↑ Lindfors, Jukka: Lapinlahden Linnut: Ohje landelle Yle Elävä arkisto. 24.6.2009. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Lindfors, Jukka: Vittuilupuhelin Yleisradio. 26.6.2009. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Järvelä, Timo: Mies ja maskuliinisuus Lapinlahden lintujen rock-lyriikassa (pdf) trepo.tuni.fi. 2013. Viitattu 4.12.2022.
- ↑ a b c d e Tähdet kertovat Fono.fi - Äänitetietokanta. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Lyytinen 2003, s. 76–77.
- ↑ Montreux-viihde rehottaa roisina, Lapinlahden linnut ilahduttivat festivaaliyleisöä. Helsingin Sanomat, 9.5.1991. HS.fi. Viitattu 19.3.2024.
- ↑ a b c d Kosonen, Tero: Kirjaväite: Ylen pomo sensuroi salaa tv-sketsin presidentti Mauno Koivistosta Ilta-Sanomat. 21.9.2023. Viitattu 29.2.2024.
- ↑ Rossi 2006, s. 194.
- ↑ Rossi 2006, s. 207.
- ↑ Rossi 2006, s. 198–199.
- ↑ Rossi 2006, s. 209.
- ↑ a b Toni van der San: Lapinlahden linnut: Maailman kahdeksan ihmettä MTV. 28.12.2006. Viitattu 4.12.2022.
- ↑ Lapinlahden linnut Ehkä kaikki Box DVD blu-ray.com. Viitattu 29.2.2024. (englanniksi)
Aiheesta muualla
- Yle Elävä arkisto: Maailman kahdeksan ihmettä
Studioalbumit |
|
---|---|
Kokoelmat |
|
DVD:t |
|