Antonio Di Natale
Antonio Di Natale | |||||||||||||||||||||||||
Antonio Di Natale | |||||||||||||||||||||||||
Személyes adatok | |||||||||||||||||||||||||
Születési dátum | 1977. október 13. (46 éves) | ||||||||||||||||||||||||
Születési hely | Nápoly, Olaszország | ||||||||||||||||||||||||
Állampolgárság | olasz | ||||||||||||||||||||||||
Magasság | 170 cm | ||||||||||||||||||||||||
Testtömeg | 73 kg | ||||||||||||||||||||||||
Poszt | csatár | ||||||||||||||||||||||||
Felnőtt klubok1 | |||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||
Válogatottság | |||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||
1 A felnőtt klubokban játszott mérkőzések és gólok csak a bajnoki mérkőzések adatait tartalmazzák. | |||||||||||||||||||||||||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Antonio Di Natale témájú médiaállományokat. | |||||||||||||||||||||||||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Antonio Di Natale (Nápoly, 1977. október 13. –) olasz válogatott labdarúgó, 2004 és 2016 között az Udinese csatára, a 2009-2010-es és a 2010-2011-es olasz bajnokság gólkirálya.
Korai évek
Totó, ahogy a szurkolók becézték Nápolyban született 1977. október 23-án. Két bátyja van, Paolo és Carmin, illetve két lánytestvére, Michela és Anna.[1]
Pályafutása
Empoli
Bár Nápolyban született, az Empoliban kezdett játszani, első felnőtt csapata is a toszkán klub volt. Kisebb megszakításokkal egészen 1996-os bemutatkozásától 2004-ig a kis csapat játékosa volt. Az Empoli 1997-től 1999-ig alacsonyabb osztályú csapatoknak, név szerint az Iperzolának (jelenleg az ötödosztályban szerepel), a Varesének (harmadosztály) és a Viareggiónak (szintén harmadosztály) adta kölcsön őt. Utóbbi együttesben az 1998-1999-es idényben 25 mérkőzésen tizenkét gólt jegyzett. A következő szezont már újra nevelőklubjánál kezdhette, és az akkor másodosztályú klub színeiben 25 bajnokin hatszor talált az ellenfelek kapujába, az Empoli pedig a kilencedik helyen zárta a bajnokságot. A 2001-2002-es idény végén sikerült feljutniuk az Seria A-ba,[2] és ebben kulcsszerepe volt Di Natalénak, aki tizenhat góllal a csapat házi gólkirálya lett.[3] Az első élvonalbeli idénye nem sikerült túl jól, összesen ötször talált az ellenfelek hálójába. Az azt követő két szezont is az Empolinál töltötte, azonban a 2003-2004-es bajnokság végén elkerülhetetlenné vált a kiesés, a következő évtől újra a másodosztályban szerepelhetett csak az Empoli.[4] Még itt játszott, mikor először meghívták az olasz válogatottba.[5]
Udinese
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a2/Antonio_Di_Natale.jpg/200px-Antonio_Di_Natale.jpg)
Az Empoli kiesése után Di Natale a szintén első osztályú Udinéséhez szerződött. A 2004-2005-ös szezonban nagyszerű párost alkotott Vincenzo Iaquintával, kettőjük eredményes játéka a bajnokság negyedik helyéig repítette a friuli csapatot.[6] Az évad során 33 bajnokin hét gólt szerzett.
A következő szezonban bemutatkozhatott a Bajnokok Ligájában, ahol az Udinese csoportjában a harmadik helyet szerezte meg. A klubhoz csatlakozott Fabio Quagliarella, vele még eredményesebb triót alkottak a támadó harmadban. 17 gólt szerzett az idény folyamán, egyre inkább meghatározó tagjává vált csapatának, aminek következtében 2007-ben megválasztották csapatkapitánynak, majd 2012 nyaráig szerződést hosszabbítottak vele.[7][8]
2010 májusában pályafutása legeredményesebb szezonjára tekinthetett vissza, 29 bajnoki góljával megdöntötte Oliver Bierhoff egy szezonban szerzett gólcsúcsát, a német ezt 28 találattal tartotta.[9] Május 9-én az AS Bari ellen megszerezte 100. élvonalbeli gólját. A szezon végén megválasztották a bajnokság legjobbjának, és a gólkirályi címet is elnyerte, és az Európai aranycipőért folyó versenyben is csak Lionel Messi végzett előtte.[10] Kiérdemelte a bajnokság Fair play-díját is, miután a Lazio ellen Libor Kozák sérülése után gólhelyzetben megállította a játékot, és megvárta amíg az ellenfél játékosát ápolják az orvosok.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Dinatale_v_Arsenal.jpg/195px-Dinatale_v_Arsenal.jpg)
2010. november 4-én először az US Lecce, majd a következő fordulóban az SSC Napoli ellen ért el mesterhármast.[11][12] 2011. május 8-án az ő góljával győzték le, és előzték meg a Laziót a bajnokság negyedik helyén, ami azt jelentette, hogy ismét indulhattak a következő évi Bajnokok Ligája sorozatban. Ebben a szezonban 28 találattal zárt és újra gólkirályi címet szerzett, egész Európában is csak Cristiano Ronaldo és Lionel Messi volt eredményesebb nála.[13]
2011. október 23-án góllal járult a Novara Calcio legyőzéséhez, aminek következtében az Udinese átvette a vezetést a bajnokságban. Ugyan az első helyet nem sikerült megtartani, de az utolsó fordulóban, a Catania ellen a következő évi BL-szereplést újra kiharcolták. A szezon végén Di Natale új, 2014 nyaráig szóló szerződést írt alá.
A 2012-2013-as szezonban a Siena ellen szerezte első góljait szeptember 16-án, azonban a mérkőzésen kiállították, a Siena pedig 2–2-es döntetlenre mentette a találkozót. 2013. január 6-án az ő góljával is verték az Internazionalét és a rossz szezonkezdet után feljöttek a táblázat nyolcadik helyére. A következő fordulóban a Fiorentina ellen duplázott,[14] majd március 3-án megszerezte 150. élvonalbeli gólját.[15] Az utolsó fordulóban ismét az Internazionale volt az ellenfél, Di Natale újra betalált, és az 5–2-es győzelem hatodik helyet, valamint Európa-liga indulást ért az Udinésének.[16]
A 2013-2014-es idény előtt mesés ajánlatot kapott a Marcello Lippi irányította kínai Kuangcsou Evergrande csapatától, ő azonban visszautasította azt, mondván az Udinésében szeretné befejezni pályafutását.[17] 2014. január 6-án,egy bajnoki vereséget követően a visszavonulásáról beszélt."Már döntöttem, júniusban abbahagyom a focit. Ez a már kialakult bennem."[18] Március 8-án megszerezte 185. első osztályú gólját, ezzel megelőzte Gabriel Batistutát a vonatkozó ranglistán.[19] Az idényt 14 góllal fejezte be, majd bejelentette, hogy korábbi kijelentése ellenére mégsem vonul vissza, újabb két évig csapata rendelkezésére áll.[20]
A következő szezon nyitó fordulójában mindjárt két góllal kezdett,[21] majd november 23-án megszerezte 200. Seria A-s gólját a 400. mérkőzésén. 2015. február 2-án az amerikai bajnokságban szereplő New York City évi nyolcmillió dolláros fizetéssel csábította, ő azonban ezt a lehetőséget is visszautasította. Április 28-án a 205. bajnoki góljával Roberto Baggiót is megelőzte az örökranglistán,és a bajnokság történetének hatodik legjobb góllövőjévé lépett elő, mindezt 37 évesen.[22] Májusban ismét kijelentette, hogy befejezi, azonban hamar megváltoztatta véleményét mondván, egy idényt még vállal.
A 2015-2016-os idényben már nem rá épült az Udinese támadójátéka, utolsó bajnoki mérkőzését 2016. május 15-én játszotta a Carpi ellen, és a 2-1-re elvesztett mérkőzésen büntetőből gólt szerzett. Tizenkét éven át szolgálta az Udinését, ezalatt 385 bajnoki mérkőzésen 191 gólt szerzett, ami minden tétmérkőzést figyelembe véve 227 gólt és 63 gólpasszt jelent.[23][24]
Válogatott
A válogatottban 2002-ben, még Giovanni Trapattoni regnálása idején mutatkozott be. Az ellenfél Törökország volt. Egészen 2007-ig a mindenkori szövetségi kapitány kevésszer számított a játékára, akkor is csak barátságos meccsekre,[25] stabil tagságot ekkor szerzett a válogatott keretben.
2008-ban, az Eb-selejtezőkön már állandó kerettag volt, és jól is játszott, Ukrajna ellen például két gólt szerzett.
A 2008-as Európa-bajnokságon, bár játszott, játéka amiatt marad emlékezetes, hogy a spanyolok elleni büntetőpárbajban a saját lövését elhibázta.[26] Ezzel döntetlen lehetett volna az állás, ehelyett Spanyolország jutott tovább. A 2009-es konföderációs kupát egy térdsérülés miatt kellett kihagynia, amit a válogatottban, egy Montenegró elleni barátságos mérkőzésen szenvedett el. A 2010-es világbajnokságon három mérkőzésen játszott, a Szlovákia elleni meccsen gólt szerzett, de az olasz válogatott nem jutott tovább a csoportjából.[27]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/Sergio_Ramos_and_Antonio_Di_Natale_Euro_2012_final_01.jpg/250px-Sergio_Ramos_and_Antonio_Di_Natale_Euro_2012_final_01.jpg)
A 2012-es Európa-bajnokságon is számított rá Cesare Prandelli, Di Natale a torna során öt mérkőzésen lépett pályára, csak az angolok elleni negyeddöntőt hagyta ki. Az első mérkőzésen ő lőtte az olaszok gólját a spanyolok elleni 1–1-es döntetlen alkalmával.[28] A címvédő csapat ezt az egy gólt kapta az egész torna során.[29] A döntőben a hispánok sima 4–0-s győzelmet arattak, az olaszoknak az ezüstérem jutott.[30]
Az Európa-bajnokság után Di Natale lemondta a válogatottságot.[31] Prandelli ugyan hívta, hogy játsszon a 2013-as konföderációs kupán, de ő elutasította a lehetőséget, ezt követően pedig Prandelli a későbbiekben nem számított rá. A válogatottban 42 találkozón kapott lehetőséget, ezalatt 11 gólig jutott.[32]
Megítélése a pályán kívül
Sokan korosztálya egyik legjobb csatárának tartották,[33][34] pályafutása során kétszer is gólkirályi címet nyert a Serie A-ban, és egy ízben a bajnokság legjobbjának is megválasztották.[35] Gólérzékenysége mellett klubhűségével érdemelte ki a szurkolók szeretetét.[35] Kiváló rúgótechnikájú szabadrúgáslövőnek számított.[36]
Magánélete
Pályafutása kezdetén, 19 éves korában ismerte meg későbbi feleségét, Ilenia Bettit, akit 2002. június 15-én vett feleségül. Két fiuk született, Fillipo és Diletta.[37] 2010-ben a gyerekek és a családja érdekében, akik Udinében nőttek fel - utasította vissza a Juventus ajánlatát.[38] Di Natale támogatja elhunyt csapattársa, Piermario Morosini értelmi fogyatékkal élő testvérét.[39]
Statisztika
2016. május 15-én frissítve.
Klub
Klub | Szezon | Bajnokság | Coppa Italia | Nemzetközi kupa | Összesen | ||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Pályára lépés | Gólok | Pályára lépés | Gólok | Pályára lépés | Gólok | Pályára lépés | Gólok | ||
Empoli | 1996–97 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
Összesen | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | |
Iperzola (kölcsönben) | 1997–98 | 33 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 6 |
Összesen | 33 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 33 | 6 | |
Varese (kölcsönben) | 1998 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
Összesen | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 | |
Viareggio (kölcsönben) | 1998–99 | 25 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 25 | 12 |
Összesen | 25 | 12 | 0 | 0 | 0 | 0 | 25 | 12 | |
Empoli | 1999–2000 | 25 | 6 | 5 | 1 | 0 | 0 | 30 | 7 |
2000–01 | 35 | 9 | 3 | 1 | 0 | 0 | 38 | 10 | |
2001–02 | 38 | 16 | 4 | 2 | 0 | 0 | 42 | 18 | |
2002–02 | 27 | 13 | 5 | 1 | 0 | 0 | 32 | 14 | |
2003–04 | 33 | 5 | 2 | 1 | 0 | 0 | 35 | 6 | |
Összesen | 158 | 49 | 19 | 6 | 0 | 0 | 177 | 55 | |
Udinese | 2004–05 | 33 | 7 | 5 | 4 | 2 | 0 | 40 | 11 |
2005–06 | 35 | 8 | 3 | 3 | 10 | 4 | 48 | 15 | |
2006–07 | 31 | 11 | 2 | 2 | – | – | 33 | 13 | |
2007–08 | 36 | 17 | 1 | 1 | – | – | 37 | 18 | |
2008–09 | 22 | 12 | 1 | 1 | 7 | 3 | 30 | 16 | |
2009–10 | 35 | 29 | 3 | 0 | – | – | 38 | 29 | |
2010–11 | 36 | 28 | 1 | 0 | – | – | 37 | 28 | |
2011–12 | 36 | 23 | 1 | 1 | 6 | 5 | 43 | 29 | |
2012–13 | 33 | 23 | 1 | 0 | 8 | 3 | 42 | 26 | |
2013–14 | 32 | 17 | 2 | 1 | 4 | 2 | 38 | 20 | |
2014–15 | 33 | 14 | 1 | 4 | – | – | 34 | 18 | |
2015–16 | 23 | 2 | 2 | 2 | – | – | 25 | 4 | |
Összesen | 385 | 191 | 24 | 19 | 37 | 17 | 446 | 227 | |
Karrier összes | 606 | 258 | 43 | 25 | 37 | 17 | 686 | 300 |
Válogatott
[40]
Olaszország | ||||
---|---|---|---|---|
Év | Pályára lépés | Gólok | ||
2002 | 1 | 0 | ||
2003 | 2 | 0 | ||
2004 | 1 | 1 | ||
2005 | — | — | ||
2006 | 4 | 1 | ||
2007 | 7 | 3 | ||
2008 | 10 | 4 | ||
2009 | 5 | 0 | ||
2010 | 6 | 1 | ||
2011 | — | — | ||
2012 | 6 | 1 | ||
Összesen | 42 | 11 |
Sikerei, díjai
Válogatott
- Európa-bajnokság: Döntős 2012
Egyéni elismerés
- Olasz gólkirály (2): 2009–10, 2010–11
- Az év játékosa a Seria A-ban: 2010[41]
- Pallone d'Argento: 2011[42]
- Serie A az év csapata (3): 2010–11,[43] 2011–12,[44] 2012–13[45]
- Az Olasz Kupa gólkirálya (1): 2014–15
Jegyzetek
- ↑ „Prandelli lauds Di Natale impact”, FIFA, 2012. június 11.. [2014. május 2-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés: 2012. június 13.)
- ↑ Serie B TIM 2001–02. Lega Serie B. [2013. március 7-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Serie A TIM 2002–03. Lega Serie A. [2013. január 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Serie A TIM 2003–04. Lega Serie A. [2013. január 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Di Natale commits to Empoli. UEFA.com, 2003. június 17.
- ↑ Serie A 2004–05. Lega Serie A. [2013. február 13-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Graeme Bailey. „Di Natale signs on”, Sky Sports, 2007. július 29. (Hozzáférés: 2010. április 9.)
- ↑ „CALCIO, UDINESE: IN QUATTRO RINNOVANO FINO AL 2012”, la Repubblica, 2007. október 12. (Hozzáférés: 2010. április 9.) (italian nyelvű)
- ↑ „Serie A Statistics 2010 Season”, WhoScored.com
- ↑ European Golden Shoe. European Sports Magazine. [2019. szeptember 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. június 19.)
- ↑ Di Natale treble downs Lecce. FIFA, 2010. november 14. [2013. április 9-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. október 20.)
- ↑ Serie A Round-Up: Antonio Di Natale Bags A Hat-Trick To Take Down Napoli. Goal, 2010. november 28.
- ↑ „The Golden Shoe and Espadrille”, Soccer AM, 2011. május 25.. [2012. március 23-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés: 2011. július 5.)
- ↑ Serie A Round 20 Results: Lazio & Napoli keep up pressure as Roma & Fiorentina suffer away-day misery. Goal, 2013. január 13.
- ↑ US Pescara 0-1 Udinese. ESPNFC, 2013. március 3.
- ↑ Inter slump yet further. ESPNFC, 2013. május 19. (Hozzáférés: 2013. május 19.)
- ↑ Di Natale rejected €10m wages | Football Italia. football-italia.net. (Hozzáférés: 2016. február 7.)
- ↑ „Di Natale announces his retirement from football”, Goal.com, 2014. január 6. (Hozzáférés: 2014. január 6.)
- ↑ Di Natale heaps further misery on Milan. UEFA, 2014. március 8.
- ↑ Calcio, Di Natale non si ritira e resta a Udine. it.eurosport.yahoo.com . [2015. január 28-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. január 27.)
- ↑ Serie A: Udinese win 2-0 at home to Empoli. Sky Sports, 2014. augusztus 31. (Hozzáférés: 2014. november 23.)
- ↑ Di Natale: 'Honour to beat Baggio'. Football Italia, 2015. május 3. (Hozzáférés: 2015. május 3.)
- ↑ Di Natale: 'I cried like a baby'. Football Italia, 2016. május 15. (Hozzáférés: 2016. május 15.)
- ↑ Calciomercato indiano, Di Natale rifiuta il Pune City: aspetta nuove offerte (italian nyelven). Goal.com, 2016. augusztus 16. (Hozzáférés: 2016. augusztus 22.)
- ↑ ITALY 2 – 2 CZECH REPUBLIC. SoccerWay. (Hozzáférés: 2013. február 17.)
- ↑ Casillas' saves put Spain in semis. UEFA, 2008. június 22. [2010. május 25-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2012. június 28.)
- ↑ World Cup 2010: Italy exit as Slovakia turf out reigning champions. The Guardian, 2010. június 24.
- ↑ Spain 1–1 Italy. BBC Sport, 2012. május 10. (Hozzáférés: 2012. június 11.)
- ↑ Di Natale: "The goal I scored against Casillas at the 2012 European Championships is the most important. Reaching Roberto Baggio’s tally is my goal now. Vico Azzurro, 2014. november 28. (Hozzáférés: 2015. május 14.)
- ↑ Spain 4 Italy 0: Silva, Alba, Torres and Mata the heroes as La Roja create history in Kiev. Daily Mail, 2012. július 1.
- ↑ Di Natale: "I did think about retiring I'm not going to Euro 2012 to be on holiday". La Gazzetta dello Sport, 2012. május 22. [2012. május 26-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Nazionale in cifre: Di Natale, Antonio (italian nyelven). figc.it . FIGC. [2017. január 21-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. április 28.)
- ↑ Antonio Di Natale (italian nyelven). it.uefa.com , 2012. június 4. (Hozzáférés: 2015. április 28.)
- ↑ Udinese, Di Natale nella storia: fa 200 reti in Serie A (italian nyelven). www.gazzetta.it . La Gazzetta dello Sport, 2014. november 23. (Hozzáférés: 2015. április 28.)
- ↑ a b Interview: Thereau determined to raise Udinese’s standards. La Gazzetta dello Sport, 2016. május 20. (Hozzáférés: 2016. augusztus 22.)
- ↑ Di Natale re dei rigoristi Ma il colpo è Hernanes (italian nyelven). La Gazzetta dello Sport, 2011. szeptember 8. [2020. március 1-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. augusztus 22.)
- ↑ I baby vip azzurri! (italian nyelven). Leiweb. [2013. december 6-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2013. február 18.)
- ↑ Di Natale: 'Juve? No, grazie'. Calcio Mercato, 2012. május 26.
- ↑ Udinese captain Antonio Di Natale to look after disabled sister of Piermario Morosini following player's death. Telegraph, 2012. április 16. [2016. április 3-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. október 19.)
- ↑ Antonio Di Natale adatlapja a National-Football-Teams.com oldalon (angolul)
- ↑ Serie A - C'è anche Di Natale in mezzo a tanta Inter (italian nyelven). Yahoo.com . Eurosport, 2011. január 24. [2016. március 5-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2016. január 11.)
- ↑ PALLONE D'ARGENTO A EL SHAARAWY: L'ALBO D'ORO (italian nyelven). acmilan.com . A.C. Milan, 2013. május 12. (Hozzáférés: 2015. április 13.)
- ↑ „Gran Cala' del Calcio 2011: Rizzoli premiato miglior arbitro”, FIGC.it, 2012. január 24.. [2013. november 3-i dátummal az eredetiből archiválva] (Hozzáférés: 2014. június 21.) (italian nyelvű)
- ↑ Gran Galà del Calcio Aic. E' Pirlo il migliore del 2012 (italian nyelven). Tutto Sport, 2013. január 27. [2015. június 24-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. június 1.)
- ↑ Oscar del calcio: Vidal e Pirlo sono il top. La Juve è la più forte d'Italia (italian nyelven). Tuttosport, 2014. január 27. [2015. június 20-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. június 19.)
Labdarúgásportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap