Brighton Rock
![]() | Nem tévesztendő össze a következővel: Brighton Rock (film). |
Queen Brighton Rock | |
![]() | |
dal a(z) Sheer Heart Attack albumról | |
Megjelent | 1974. november 8. |
Felvételek | Trident, Wessex, Rockfield és Air stúdiók 1973 július – szeptember |
Stílus | Rock |
Nyelv | angol |
Hossz | 5:08 |
Kiadó | EMI, Parlophone (Európa) Elektra, Hollywood (Amerika) |
Szerző | Brian May |
Producer | Queen, Roy Thomas Baker |
A Sheer Heart Attack album dalai | |
Az adatok megjelenítéséhez kattints a cím mellett található „[kinyit]” hivatkozásra. | |
| |
Sablon • Wikidata • Segítség |
A Brighton Rock az első dal a brit Queen együttes 1974-es Sheer Heart Attack albumról. A szerzője Brian May gitáros volt. Főleg hosszú, koncerteken kilencpercesre nyúló gitárszólójáról, és az abban alkalmazott visszhang effektekről vált híressé.
Áttekintés
May már 1973-ban megírta, mégsem tudták felvenni a Queen II-re. A címe egy szójátékot sejtet, a brighton rock egy hosszú, hengeres cukorka (Graham Greene ugyanezen a címen írt regényt[1]). Bár a szerzője alapvetően May volt, valamennyi szabadságot kapott a többi tag is a saját terén, főleg, mivel May az album felvételei alatt betegszabadságon volt. Az első felvételi üléseit még 1973 augusztusában, a Trident stúdióban tartották, majd 1974 július/augusztusában vették fel az alapokat a Rockfield stúdióban, a vokálokat pedig a Wessex stúdióban.[2]
Két szerelmes történetét meséli el, akik Brightonban töltik a szabadságukat, ahol a bevezető hangokból ítélve valószínűleg vásárt, vagy búcsút tartanak. A lányt Jennynek hívják, ő azért aggódik, hogy az anyja meg ne tudja, mit csinál a szabadnapja alatt, a fiú, Jimmy pedig megpróbálja felhőtlenül élvezni az együtt töltött időt. A lány hangját Mercury falzettben énekli, majd egészen rövid idő alatt vált át megszakítás nélkül normál énekre.
A bevezető vásári zsivajban halkan hallható egy tradicionális angol népdal, az I do like to be beside the seaside dúdolása. Ez utalás az előző albumukra, a Queen II-re, annak a legutolsó dala, a Seven Seas of Rhye ezzel a dallammal halkul el.
A dal híres szólórészének alapjai egészen az 1960-as évek végén keletkeztek, amikor May még a Smile együttesben gitározott. Először a Smile Blag című dalában jelent meg rövid formában (amely később az 1982-es Gettin’ Smile és 1998-as Ghost of a Smile retrospektív kiadásokon is megjelent), majd az 1970-es években a Son and Daughter című Queen dalba került. Bár a dal rövid formában, a szóló nélkül került fel a Queen albumra, a koncerteken már a hosszú dal közepi szólóval játszották. 1974-ben a Son and Daughterből is felvettek egy verziót a BBC rádióban, ez tartalmazta a szólót, így egészen 7 percesre nyúlt az eredeti 3 és fél perc helyett. Ez a verzió megjelent az 1989-es At the Beeb albumon.
May többszörösen visszhangoztatta a gitár hangját, egyfajta kánont hozva létre: amit a bal csatornán játszott, az kis késéssel a jobb csatornán hallatszott. Egy interjújában utalt rá, hogy Jimi Hendrix gitárjátéka befolyásolta a keletkezését:
„ | Elég sok Hendrixet hallgattam abban az időben, és szeretném azt hinni, hogy kis részben ez is fejlesztette a stílusomat. Különösen a szólót a közepén, amit a Mott the Hoople turnén is játszottam, és ami fokozatosan kiterjedt, és azóta is egyre hosszabb. | ” |
– Brian May[2] |
A Fastbacks Seattle-i hardcore punk együttes játszotta a koncertjein, a verziójuk meg is jelent az 1990-es Bike-Toy-Clock-Gift koncertalbumukon.
Fogadtatás
A kritikusok rendszerint dicsérték a dalt, és az album egyik csúcspontjának tartották. A Daily Vault írása szerint az együttes védjegyének tekinthető vokálharmóniák és a Rush-féle instrumentális közjáték ötvözete.[3] Az AllMusic kritikusa elismerte a dalt (az album "gyilkos" nyitószámának nevezte),[4] a kiegyensúlyozott pop édesség és hard rock izmozás keverékeként jellemezte, a felvételen hallható gitárjátékot pedig May meghatározó hangzásának tartotta.[5] Ezzel szemben a New Musical Express kritikusa nem kedvelte meg túlzottan, bár ennek ellenére elismerte, hogy maradandó élményt nyújt a hallgatónak.[6] A BBC kritikusa szerint a dal jó példája az effektpedál használatának.[7] A Guitar World magazin olvasói a „100 legnagyobb gitárszóló” listájukon a 41. helyre sorolták a dalban szereplő gitárszólót.[8]
Élőben
A dal fontos darabja volt a Queen koncerteknek. A szólórésze már a korai 1970-es években is elhangzott a Son and Doughter részeként, majd 1977-től maga a Brighton Rock is egyre sűrűbben elhangzott. May nem egyszerűsítette le a szólót, minden részletét élőben játszotta, a stúdióverzióban egy fő gitárdallam hallható, és egy visszhangoztatott, élőben viszont a fő dallamot két különböző idejű visszhang kísérte:
Amikor felvettük a Brighton Rockot, a stúdióban csak egy Echoplexet alkalmaztam a szólóban, de mikor élőben játszottuk, hozzá kellett adnom egy másik Echoplexet.
– Brian May[2]
Maga a szóló volt az együttes koncertjeinek legspontánabb része. May sosem játszotta kétszer ugyanúgy, és bár elmondása szerint sosem szeretett improvizálni, a szóló alatt mégis megpróbálkozott vele. Előfordult, hogy más dalokkal fűzték egybe, mint például a The Prophet’s Songgal, vagy a Now I’m Here-vel, az évek folyamán pedig rengeteget bővült.
A hetvenes években egy időre kiegészült egy Taylor által játszott dob-, esetenként üstdob szólóval, ilyen változat került fel az 1979-es Live Killers albumon is, mintegy 12 perces hosszúságban. 1980 és 1981 között a Keep Yourself Alive közepén hangzott el, végül az 1980-as évekre elhagyva minden kíséretet egészen kilenc percesre duzzadt.
Felkerült az 1992-es Live at Wembley ’86 koncertalbumra és a Live at Wembley Stadium DVD-re.
Közreműködők
- Ének: Freddie Mercury
- Háttérvokál: Freddie Mercury, Brian May, Roger Taylor
Hangszerek:
- Roger Taylor: Ludwig dobfelszerelés
- John Deacon: Fender Precision Bass
- Brian May: Red Special
További információk
Jegyzetek
- ↑ Graham Greene. A brightoni szikla (angol nyelven). 9630747006
- ↑ a b c Bechstein Debauchery (angol nyelven). WebArchive. [2004. június 27-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. május 11.)
- ↑ Benjamin Ray: 'Sheer Heart Attack' (angol nyelven). Daily Vault, 2004. október 13. (Hozzáférés: 2010. április 16.)
- ↑ Stephen Thomas Erlewine: 'Sheer Heart Attack' (angol nyelven). AllMusic. (Hozzáférés: 2010. február 22.)
- ↑ Donald A. Guarisco: 'Brighton Rock' (angol nyelven). AllMusic. (Hozzáférés: 2010. április 16.)
- ↑ Gunn, Jacky. Queen: As It Began. Sidgwick & Jackson (1992). ISBN 9780330332590
- ↑ Chris Jones: 'Sheer Heart Attack' (angol nyelven). BBC, 2007. június 7. (Hozzáférés: 2010. február 22.)
- ↑ 100 Greatest Guitar Solos (angol nyelven). [2016. március 5-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2008. május 11.)
Könnyűzenei portál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap