Georg von Hertling
Georg von Hertling | |
![]() | |
A Német Birodalom 7. kancellárja | |
Hivatali idő 1917. november 1. – 1918. szeptember 30. | |
Uralkodó | II. Vilmos |
Előd | Georg Michaelis |
Utód | Miksa badeni herceg |
A Porosz Királyság miniszterelnöke | |
Hivatali idő 1917. november 1. – 1918. szeptember 30. | |
Uralkodó | II. Vilmos |
Előd | Georg Michaelis |
Utód | Miksa badeni herceg |
A Bajor Királyság miniszterelnöke | |
Hivatali idő 1912. február 9. – 1917. november 10. | |
Szövetségi elnökség | II. Vilmos |
Uralkodó | Ottó III. Lajos |
Előd | Clemens von Podewils-Dürniz |
Utód | Otto von Dandl |
Katonai pályafutása | |
Csatái | első világháború |
Született | 1843. augusztus 31. Darmstadt |
Elhunyt | 1919. január 4. (75 évesen) Ruhpolding |
Párt | Német Centrumpárt |
Szülei | Antonie Georgine von Guaita Jakob Maximilian von Hertling |
Foglalkozás |
|
Iskolái | |
Vallás | római katolikus egyház |
Díjak | Grand Cross of the Order of the Cross of Liberty (1918. június 21.) |
![]() | |
Georg von Hertling aláírása | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Georg von Hertling témájú médiaállományokat. |
Georg von Hertling (Darmstadt, 1843. augusztus 31. – Ruhpolding, 1919. január 4.) filozófus, konzervatív német politikus és a Német Birodalom 7. kancellárja volt az első világháború utolsó évében. Kormányzása gyakorlatilag a német katonai felsővezetéstől függött.
Élete
Georg von Hertling 1843. augusztus 31-én született Darmstadtban. Hívő katolikus tudósként nagy befolyása volt a katolikus szociális filozófiára mind a bonni egyetem tanszékén, mind a müncheni Görres Társaság vezetőjeként, melyet ő alapított a katolikus tanulmányok elősegítése érdekében. Az 1875 és 1890, valamint az 1896 és 1912 közötti időszakban a Katolikus Középpárt képviselője, 1909-től 1912-ig pedig a párt parlamenti vezetője volt a Reichstagban. 1912-ben III. Lajos bajor király kinevezte Bajorország miniszterelnökévé és külügyminiszterévé, mely pozíciókat 1917-ig töltötte be.[2]
1917. november 1-jén Hertling (vonakodva) átvette Georg Michaelistől a kancellári teendőket, akinek leváltása a parlamenti pártok kiengesztelése végett volt szükséges. Hertling a valóságban igen csekély hatalommal rendelkezett, mely gyakorlatilag a katonai felsővezetés (Paul von Hindenburg és Erich Ludendorff) kezében maradt. Hertling soha nem tanúsított velük szemben ellenállást, mivel hozzájuk hasonlóan hitt a Német Birodalom végső győzelmében. Emellett nehéz feladatot jelentett számára az antanttal békekötésre hajló Reichstag és a háborút folytatni akaró katonai vezetés közötti közvetítés. Helyzetét tovább nehezítette, hogy akár elődje, ő sem rendelkezett kellő támogatottsággal a Reichstagon belül. 1918 szeptemberében, a német összeomlás küszöbén Ludendorff lemondott és átadta a hatalmat a Reichstagnak. Ezt követően szeptember 30-án Hertling inkább lemondott, minthogy olyan kormánnyal dolgozzon, amelyik a Reichstagnak tartozik felelősséggel.[2][3]
Jegyzetek
Források
- Magyar nagylexikon IX. (Gyer–Iq). Főszerk. Bárány Lászlóné. Budapest: Magyar Nagylexikon. 1999. 413. o. ISBN 963-9257-00-1
- Der große Brockhaus 10. kötet (HERR–IS). Mannheim. 19. kiadás. 1989. 14. o. ISBN 3-7653-1100-6 (németül)
- Der große Brockhaus 8. kötet (H–Hz). Leipzig. 15. kiadás. 1931. 436. o. (németül)
- Encyclopedia Britannica: Georg von Hertling (angolul)
- Georg von Hertling életrajza a first world war.com honlapján (angolul)
Elődje: Georg Michaelis | Utódja: Miksa badeni herceg |
Németország-portál
Politikaportál
Az első világháború portálja