Horace Heidt
Horace Heidt | |
1937 | |
Életrajzi adatok | |
Született | 1901. május 21.[1][2][3] Alameda |
Elhunyt | 1986. december 1. (85 évesen)[1][2][3] Del Mar (Kalifornia) |
Sírhely | Forest Lawn Memorial Park |
Gyermekei | Patricia Heidt Ritchie Sadra Janet Yeaton Heidt |
Szülei | John William Heidt Mary Elizabeth Murray Heidt |
Iskolái |
|
Pályafutás | |
Hangszer | zongora |
Díjak | csillag a Hollywoodi Hírességek Sétányán |
Tevékenység |
|
Kiadók | Brunswick Records |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Horace Heidt témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Horace Heidt, (Alameda, 1901. május 21. – Del Mar (Kalifornia), 1986. december 1.) amerikai zongorista, big band karmester, radiós és televíziós személyiség. Az 1930-as, -40-es években az Amerikai Egyesült Államok egyik legsikeresebb tánczenekarát vezette.
Pályafutása
Horace Heidt a Berkeley Egyetemen tanult. Profi futballista szeretett volna lenni, de megsérült a háta. 1923-ban tánczenekart alapított, amely az 1920-as években vaudeville-ekkel turnézott Amerikában és Európában is. A zenekar feloszlása után 1932-ben új zenekart alapított „Horace Heidt and his Brigadiers” néven, amelynek saját rádióműsora is volt a chicagói Drake Theater in Chicagoban 1936-ban. A zenekar véletlenszerű kiválsztással készpénzt osztott a közönségnek, ami rendkívül népszerűvé tette őket. A „Pot o’ Gold” című programjukból filmet készítettek Heidttel 1941-ben. A „Pot o' Gold” című filmet George Marshall rendezte, James Stewart és Paulette Goddard voltak a főszereplői.
A swing sikere Heidtet is lenyűgözte, és megpróbálta növelni a „Horace Heidt and his Musical Knights” nevű zenekarának színvonalát oly módon, hogy olyan zenészeket szerződtetett, mint Bobby Hackett, Irving Fazola, Frank De Vol és Jess Stacy (és a feloszlott Glenn Miller Orchestrából). A zenekar a hangszerelője Bill Finegan és Tex Beneke volt.
Heidt nőket is bevett zenekarába. Az énekesek között szerepelt: a The King Sisters, Larry Cotton, a Donna és a Don Juans (Donna Wood énekesnő). Az 1930-as évek végén és a negyvenes évek elején nagy népszerűségnek örvendett a zenekar. 1937-ben a „Gone with the Wind”, valamint a Ti-Pi-Tin-nel 1938-ban megjelent dal az első számú slágerük volt, 1939-ben pedig a „The Man with the Mandolin” volt a topon. 1941-ben hat slágerük volt a Top 10-ben, a következő évben újabb top 10-es slágerük volt. Az 1947-es „Don't Fence Me In” a 7. helyet érte el.
1945-ben egy heces vita miatt nyugdíjba vonult, és ingatlanbefektetéseinek szentelte magát, amivel a kor egyik leggazdagabb zenekarvezetője lett. 1947-ben visszatért és és rádiós tehetségkutatókban vezette a zenekart. 1950-től a televízióban is szerepelt, 1955-ben a „The Swift Show Wagon” című műsorban. Nem sokkal később visszavonult.
Fia, Horace Heidt Jr. szintén zenekarvezető lett.
Lemezválogatás
- 1937: Gone with the Wind
- 1937: Once in a While
- 1937: Hot Lips
- 1938: Ti–Pi–Tin
- 1938: This Can't Be Love
- 1938: Heigh-Ho
- 1939: Tomorrow Night
- 1940: When You Wish upon a Star
- 1940: The Stars and Stripes Forever
- 1941: I Don't Want to Set the World on Fire
- 1941: Mamma
- 1942: Deep in the Heart of Texas
- 1943: That Old Black Magic
- 1945: Don't Fence Me In
Díjak
- Hollywood Walk of Fame
- 2001: Golden Palm Star on the Palm Springs Walk of Stars
Jegyzetek
- ↑ a b Francia Nemzeti Könyvtár: BnF források (francia nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 10.)
- ↑ a b SNAC (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ a b Find a Grave (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
Források
- https://www.findagrave.com/memorial/7474/horace-heidt
- https://www.allmusic.com/artist/horace-heidt-mn0000265675#biography
- https://www.allmusic.com/artist/horace-heidt-his-orchestra-mn0000262170#biography
- https://web.archive.org/web/20120813063304/http://www.parabrisas.com/d_heidth.php
- https://walkoffame.com/horace-heidt/