I. Orso Participazio
![]() | Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye. |
I. Orso Participazio | |
![]() | |
Velence dózséja | |
Uralkodási ideje | |
864 – 881 | |
Elődje | Pietro Tradonico |
Utódja | II. Giovanni Participazio |
Született | 9. század |
Elhunyt | 881[1] Velence |
Nyughelye | San Zaccaria |
![]() | |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz I. Orso Participazio témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
I. Orso Participazio (?, 9. század – Velence, 881) volt a tizennegyedik dózse Velence élén. Elődje, Pietro Tradonico bukásához közvetlenül ugyan nem volt köze, de a korábban kis híján örökletes uralmat kialakító Participazio család hathatós befolyásának hála került trónra.
Élete
Orso a neves Participazio família negyedik tagja volt, aki a dózsék trónjára léphetett. 864-ben választotta meg a velencei nép az egyre nagyobb függetlenségre szert tevő kereskedőváros élére. A vér szinte még fel sem száradt a Szent Zakariás-templom előtt, ahol Pietro dózsét meggyilkolták, és Orso már elfoglalhatta vezető szerepét. Ennek az lehetett az oka, hogy akkoriban még egyszerű közfelkiáltással választották meg a dózsét. (Ez volt az úgynevezett fisc-ci de boca választás.)
Orso legfőbb célja az volt, hogy folytassa elődje munkáját, és megteremtse a kereskedéshez elengedhetetlen adriai biztonságot. A szláv kalózokat sikerült ismét visszaszorítani, bár Orso fellépése korántsem volt akkora horderejű, mint Pietro dózséjé.
Orso elsősorban a szaracénoktól elszenvedett korábbi vereséget akarta jóvá tenni. 867-ben szövetséget kötött II. Lajossal, Itália és Németország Karoling császárával. A szövetség alapján a császári haderő, amely főként a szárazföldön tudta kamatoztatni erejét, a velencei flottával együttműködésben megpróbálja felszabadítani a keresztény Itáliát a muszlim uralom alól. Orso mérnököket és hajóácsokat alkalmazott, hogy a velencei flottát alakítsák át úgy, hogy azok alkalmasak legyenek a fürge arab hajók legyőzésére.
A harcok egészen 874-ig húzódtak, és Velence dicsőségét és győzelmét hozták. Lajos császár seregei azonban csak ideiglenes tartó sikereket tudtak kieszközölni. Orso szövetségében fogadta, hogy a velenceiek utolsó vérükig harcolni fognak Bari, Calabria, Szicília és a Tirrén-tenger medencéjének felszabadításáért. Bari városának ostroma nem járt sikerrel, de a velenceiek számára igen fontos eredményeket hozott ez a csata is, hiszen az Adriai-tenger déli kapuinál hajózó szaracén flotta jelentősen meggyengült. Sikerült felszabadítani Nápoly vidékét és a déli hercegségek nagy részét is, de a siker mulandóságát mutatja, hogy ezen területek ugyan szövetséget kötöttek Lajossal és Orsóval (ez utóbbi főként kereskedelmi szerződéseket kötött a felszabadított területekkel), mégis gyakran visszapártoltak a szaracén kereskedőkhöz. Ezzel Velence félsikert könyvelhetett el magának.
Orso végül a velencei dózsék történetében ritkaságszámba menő módon természetes halállal vált meg rangjától 881-ben.
Jegyzetek
- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 16.)
Előző uralkodó: Pietro Tradonico | Velencei dózse 864-881 ![]() | Következő uralkodó: II. Giovanni Participazio |
Középkorportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap