Telmo Zarra
![]() | Spanyol személynév: az első, apai családnév: Zarraonandia, a második, anyai családnév: Montoya. |
Telmo Zarra | |||||||||||||||||||||
![]() | |||||||||||||||||||||
Személyes adatok | |||||||||||||||||||||
Teljes név | Telmo Zarraonandia Montoya | ||||||||||||||||||||
Születési dátum | 1921. január 20. | ||||||||||||||||||||
Születési hely | Erandio, Spanyolország | ||||||||||||||||||||
Halálozási dátum | 2006. február 23. (85 évesen) | ||||||||||||||||||||
Halálozási hely | Bilbao, Spanyolország | ||||||||||||||||||||
Halál oka | szívinfarktus | ||||||||||||||||||||
Állampolgárság | spanyol | ||||||||||||||||||||
Magasság | 180 cm | ||||||||||||||||||||
Testtömeg | 72 kg | ||||||||||||||||||||
Poszt | csatár | ||||||||||||||||||||
Felnőtt klubok1 | |||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||
Válogatottság | |||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||
1 A felnőtt klubokban játszott mérkőzések és gólok csak a bajnoki mérkőzések adatait tartalmazzák. | |||||||||||||||||||||
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Telmo Zarra témájú médiaállományokat. | |||||||||||||||||||||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Telmo Zarra, teljes nevén Telmo Zarraonandia Montoya, (Erandio, 1921. január 20. – Bilbao, 2006. február 23.) spanyol-baszk labdarúgó, csatár.
Karrierjét az Erandiónál kezdte, innen került egy év után az Athletic Bilbaóhoz. Itt igen gólérzékenyen játszott, hatszor is elnyerte a gólkirálynak járó Pichichi-trófeát. 251 találatával egészen 2014. november 22-én ő volt a spanyol bajnokság történetének legeredményesebb góllövője, ekkor az argentin Lionel Messi döntötte meg a rekordját.[1] A kupában szerzett nyolcvanegy találata a mai napig rekord. Az ő nevéhez fűződött sokáig az egy szezonban szerzett legtöbb (38) gól is, azonban ezt előbb Cristiano Ronaldo, majd Messi adta át a múltnak negyven, illetve ötven találattal.
Bár a spanyol futball valaha volt egyik legnagyobb játékosa, a spanyol válogatottban mindössze hússzor lépett pályára. Itt is hihetetlenül sok gólt szerzett, a meccseihez hasonlóan húszat, vagyis átlagban minden egyes találkozón betalált az ellenfelek hálójába. Legsikeresebb kilencven perce a Svájc elleni volt, ahol a 6–3-as győzelemből négy találattal vette ki a részét. Ott volt az 1950-es világbajnokságon is, ahol négy gólt jegyzett.
Bilbaóból való távozása után még egy-egy évet játszott az Indauchunál és a Barakaldónál, majd harminchat évesen visszavonult.
Pályafutása
A kezdetek
Telmo Zarraonandia 1921. január 20-án született a baszkföldi Erandióban. Apja, idősebb Telmo Zarraonandia Erandio Asúa vasútállomásának főnöke volt, anyja Tomasa Montoya.[2][3][4] A kis Telmo nagycsaládba született, ő volt a hetedik a tíz gyerek közül.[2][5] A korszak megszokott viszonyaihoz képest jó körülmények között gyakorolhatott, ugyanis mivel két bátyja, Tomás és Domingo is focizott (előbbi az Arenas de Getxo csapatában), így ő a két báty elnyűtt labdáival játszhatott.[2] A család részéről, mivel már ketten is futballoztak, nem volt pozitív annak a fogadtatása, hogy Telmo is ezzel szeretne foglalkozni. Ennek ellenére több kisebb csapatban (Asúa, Pitoverese) is megismerkedhetett a sportág alapjaival, és ezekben az években a „Telmito, a félénk” gúnynevet ragasztották rá.[6]
Első igazi szerződését szülővárosa csapatával, az Erandióval írta alá, amely akkor a másodosztályban szerepelt. Zarra ebben az időszakban játszott a Bizkaia legjobbjaiból összeállított csapatban, és a Gipuzkoa legjobbjai ellen vívott találkozón a kilenc gólból hetet ő vállalt.[2] Ebben az időszakban a spanyol polgárháború miatt megtépázott kerettel rendelkező Athletic Club játékosokat keresett, hogy feltöltse a csapatát, így került a képbe Zarra is, majd az 1940-41-es szezon elején csatlakozott is a bilbaóiakhoz.
Az első sikerek
Első meccsét az Athletic Club színeiben 1940. szeptember 29-én, a Valencia ellen játszotta. Ez a meccs 2–2-es döntetlennel zárult, vagyis Zarra rögtön a bemutatkozása alkalmával, egészen pontosan tizenhét perc után betalált.[6][7] A következő idény elején rövid időre elhagyta az Athleticet, ugyanis katonai szolgálatát Ceutában kellett eltöltenie.[2] Visszatérése után érte el első igazán nagy sikerét. Ebben az évben az FC Barcelona és a Bilbao játszották a spanyol kupa (akkori nevén Copa del Generalísimo) döntőjét. Bár végül a Bilbao 4–3-ra kikapott, a baszkok Zarra 83. percben szerzett góljának köszönhették, hogy egyáltalán hosszabbításra tudják menteni a döntőt. Zarrának a hosszabbításban is volt egy lehetősége a gólszerzésre, a finálét a 101. percben Mariano Martín döntötte el a Barcelona javára.[2]
Az 1942-43-as szezon volt hosszú idő óta a Bilbao legsikeresebb évada. Az Athletic olyan csapatok legyőzésével került ismét a kupadöntőbe, mint az Atlético de Madrid vagy a Valencia.[8] A döntőben a másik spanyol óriás, a Real Madrid várt a Bilbaóra. Ezúttal sikeresebb volt a kupamenetelés, és sikerült feltenni az i-re a pontot, ugyanis Zarra góljával végül 1-0-ra az Athletic diadalmaskodott. Érdekesség, hogy ez az összecsapás is hosszabbításba torkollott, akárcsak az előző évi döntő. A bajnokság hasonlóan jól sikerült, ugyanis az idény végén a Bilbao megszerezte története ötödik bajnoki címét. A piros-fehérek három ponttal előzték meg a Sevillát, néggyel pedig a Barcelonát. Zarra a góllövőlista ötödik helyén zárt, tizenhét találattal, a Picihichi-trófea győztese ekkor Mariano Martín lett.
Zarra első komolyabb sérülését az 1943-44-es szezon elején szenvedte el, amikor a Barcelona ellen eltörte a kulcscsontját, és hosszú ideig nem játszhatott. Ez is közrejátszhatott abban, hogy ez volt az Athletic történetének egyik legrosszabb idénye, ugyanis a baszkok mindössze a tizedik helyen zártak, egyetlen pozícióval az osztályozós helyek felett. A rossz bajnoki szereplés ellenére a kupadöntő, és később a győzelem ismét összejött, ugyanis az 1944-es kiírás döntőjében az Athletic 2–0-ra diadalmaskodott a Valencia ellen. Zarrának is gyógyír volt ez a döntő a hosszú kihagyásra, ugyanis a győzelem mellett az ő nevéhez fűződött az első gól, a döntő harmincadik percében.
A következő idényben a Bilbao immár harmadszor jutott a spanyol kupa döntőjébe, ahol ezúttal a Valencia volt az ellenfél. Ezen a meccsen Zarra hihetetlen magasságokat és mélységeket is megjárt. A 21. percben ő szerezte csapata egyenlítő gólját, Amadeo Ibáñez találatára válaszolva, viszont a nyolcvanhatodik percben piros lapot kapott. Végül a kiállítást megúszta a csapat, ugyanis a sokáig 2–2-re álló találkozót a rendes játékidő hosszabbításában Rafael Iriondo góljával végül 3–2-re sikerült megnyerni. Ez volt Zarra pályafutása első és egyben utolsó kiállítása.[9]
A legsikeresebb évek
A karrierje csúcsán lévő Zarra a már említett 1944-45-ös idényben megszerezte pályafutása első Pichichi-trófeáját is, ugyanis huszonhat találkozón hússzor talált be az ellenfelek kapujába. Ezt még ötször ismételte meg, 1946-ban, 1947-ben, 1950-ben, 1951-ben és 1953-ban is ő lett a gólkirály Spanyolországban.
1945. március 11-én a spanyol válogatottban is bemutatkozhatott, az akkori szövetségi kapitány, Jacinto Quincoces egy Portugália elleni barátságos meccs előtt küldött neki először meghívót.[10] Májusban a spanyolok ismét a portugálok ellen játszottak, és Zarra ez alkalommal megszerezte első két gólját a nemzeti csapatban.
1950. március 28-án Zarra és az Athletic visszatért a spanyol kupa döntőjébe, ahol az ellenfél ebben az évben a Valladolid volt. Bár a Valladolidnál relatíve kiscsapatról volt szó, elismerésre méltó volt az addigi menetelése, ugyanis a korábbi körökben kiütötte a Sevillát és a Real Madridot is, míg a Bilbao egy gólgazdag Valencia elleni elődöntő (5–1-es győzelem, és 6–3-as vereség, 8–7-es összesített gólarány) után jutott be ismét a fináléba. A Valladolid sokáig a fináléban is közel állt a meglepetéshez, ugyanis kilencven perc után 1–1-et mutatott az eredményjelző. A hosszabbításra azonban elfogyott az erő, és Zarra góljaival a Bilbao sima, 4–1-es győzelmet aratott.[11] Négy góljával megdöntötte a kupadöntőben szerzett legtöbb találat rekordját.[12]
Ez év nyarán Zarra részt vett az 1950-es világbajnokságon is, azonban a spanyol válogatott számára nem volt egyszerű a kijutás a brazíliai tornára. Az utolsó selejtezőn, Portugália ellen mindenféleképpen nyerniük kellett, hogy utazhassanak Dél-Amerikába. Végül a meccs sima, 5–2-es spanyol sikert hozott, a győzelemből Zarra két góllal vette ki a részét. A spanyolok az első csoportkörben az amerikaiakkal, Chilével és Angliával került össze. Az első meccsen, az USA ellen Igoával és Basorával osztoztak a gólokon (a végeredmény 3–1 Spanyolország javára), Chile ellen pedig Basora és Zarra vették be a dél-amerikaiak kapuját. A harmadik csoportmeccsen, Anglia ellen a spanyoloknak elég volt a döntetlen is a továbbjutáshoz, a szigetországiaknak viszont mindenképpen nyerniük kellett. A spanyolok egy támadásánál Ramallets, Alonso, Gaínza volt a labda útja, utóbbi Zarrához passzolt, aki pedig nem hibázott Bert Williamsszel szemben, így végül a spanyolok 1–0-ra nyertek, és százszázalékos teljesítménnyel jutottak tovább a csoportból.[2][6][10] A második csoportkör már nem sikerült ennyire jól, és Spanyolország végül negyedikként zárt a világbajnokságon, többek között Zarra négy góljával.
Az 1950-51-es szezonban Zarra harminc meccsen szerzett harmincnyolc találata ismét gólkirályi címet eredményezett számára. Ezt a harmincnyolc találatot Hugo Sánchez 1986-ban csak beállítani tudta, és egészen az új évezredig kellett várni, hogy ez a rekord megdőljön, amikor 2011-ben Cristiano Ronaldo 40 találattal lett a spanyol bajnokság legeredményesebb játékosa. Később ezt Lionel Messi tovább javította, amikor ötvenszer talált be egy bajnoki idény alatt.[13]
Az 1951-52-es szezonban Zarra elszenvedte pályafutása legsúlyosabb sérülését. November 25-én, az Atlético de Madrid elleni bajnokin az Atleti kapusa egy párharcnál ráesett a lábára, így meg kellett műteni. Ez azt jelentette, hogy a szezon teljes hátralévő részét ki kellett hagynia.[10] Visszatérése évében 29 lejátszott meccsén 25 gólt jegyzett, 0,86-ot meccsenként.
Az utolsó néhány idény
1954. április 19-én köszöntötték őt hosszú és rendkívül sikeres futballkarrierje miatt. Ezen a köszöntésen a spanyol futball sok akkori jelentős figurája tiszteletét tette, többek között Alfredo Di Stéfano, Antonio Puchades, Estanislao Basora, Agustín Gaínza, Eduardo Manchón, César vagy Francisco Lesmes.[2][10]
Karrierje végén Zarra egyfajta mentorként tevékenykedett, főleg Eneko Arieta karrierjét egyengette a középpályás korai éveiben. Arietát tulajdonképpen Zarra utódjának kiáltották ki a csapatnál, és nem is okozott csalódást, ugyanis 170 gólt szerzett az Athletic Bilbao színeiben.[14]
1955-ben hagyta el a Bilbaót, majd még két évet játszott a másodosztályban, anélkül, hogy pénzt kapott volna a játékáért. Első évében az Indauchut erősítette, majd utolsó évében elszerződött a Barakaldo Altos Hornos Vizcaya csapatához. 36 évesen vonult vissza, majd rövid ideig még játszott öregfiúk-csapatokban. Az ezeken a gálameccseken kapott pénzt jótékony célra ajánlotta fel.[2]
A pályán kívül
Visszavonulása után távolra került a labdarúgás világától, ugyanis előbb egy sportszerboltot, majd később egy éttermet nyitott, ahol élete hátralévő részében tevékenykedett a családjával.
Az igazi búcsúmeccsére egészen 1997-ig kellett várnia, amikor összetalálkozott az Athletic akkori elnökével, José María Arratéval. Zarra nehezményezte, hogy aktív játékosként nem kapta meg ezt az elismerést, azonban 1997. augusztus 17-én végre méltóképpen elbúcsúztatták a San Mamésban. Az Athletic Bilbao ellenfele egy ligaválogatott volt, amelyet Javier Clemente dirigált, aki korábban szintén játszott a piros-fehéreknél, valamint a klub trénere is volt.[10] Az eseményen több ismert személyiség is jelen volt, például az 1954-es madridi, kevésbé ünnepélyes búcsúztatón is ott lévő Di Stéfano, vagy Kubala László, José María Maguregui, illetve Raael Iriondo. Zarra személy szerint korábbi nagy ellenfele, az angol Bert Williams jelenlétét értékelte a legjobban. Williams volt annak az angol csapatna a kapusa, amelyet 1950-ben a spanyolok 1–0-ra legyőztek.[10] Ugyanebben az évben elismerést kapott az akkori spanyol királytól, I. János Károlytól is. A találkozó után Zarra elmesélése alapján egy alkalommal a király az ölében ült, amikor az uralkodó hatéves volt. Szintén 1997-ben találkozott II. János Pál pápával is, akinek egy Begoñai Szűz Mária-képet és egy aláírt labdát adott át.[6][10]
Zarra 2006. február 23-án, egy infarktus következményeként hunyt el nyolcvanöt éves korában. Temetésére huszonhetedikén került sor, és ezen a napon egy utolsó emlékmeccset is játszottak, amelyen a Bilbao ellenfele a Villarreal volt. A Marca Zarra tiszteletére létrehozta a Zarra-díjat, amelyet a spanyol bajnokság legjobb spanyol góllövője kap minden évben. Halálakor számtalan klub, intézmény és neves személyiség fejezte ki részvétét az Athletic Club, valamint Zarra családja felé.[15][16] Az első meccsen, amelyet Zarra halála után játszottak, a San Mamés közönsége egyperces gyászszünettel adózott emléke előtt. Ugyanezt megtették a Santiago Bernabéuban, a Camp Nouban, az Anoetában és a Ramón Sánchez Pizjuánban is.[16]
Statisztikái
Klubstatisztikái | Bajnokság | Kupa | Összesen | |||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Szezon | Klub | Bajnokság | Mérk. | Gól | Mérk. | Gól | Mérk. | Gól |
Spanyolország | Bajnokság | Kupa | Összesen | |||||
1939–40 | Erandio | Segunda División | 20 | 12 | 0 | 0 | 20 | 12 |
1940–41 | Athletic Club | Primera División | 8 | 6 | 0 | 0 | 8 | 6 |
1941–42 | 20 | 15 | 8 | 11 | 28 | 26 | ||
1942–43 | 17 | 17 | 8 | 8 | 25 | 25 | ||
1943–44 | 21 | 12 | 10 | 10 | 31 | 22 | ||
1944–45 | 26 | 20 | 9 | 14 | 35 | 34 | ||
1945–46 | 18 | 24 | 2 | 0 | 20 | 24 | ||
1946–47 | 24 | 33 | 6 | 3 | 30 | 36 | ||
1947–48 | 16 | 9 | 0 | 0 | 16 | 9 | ||
1948–49 | 26 | 22 | 10 | 9 | 36 | 31 | ||
1949–50 | 26 | 24 | 7 | 13 | 33 | 37 | ||
1950–51 | 30 | 38 | 6 | 8 | 36 | 46 | ||
1951–52 | 5 | 3 | 0 | 0 | 5 | 3 | ||
1952–53 | 29 | 24 | 7 | 5 | 36 | 29 | ||
1953–54 | 5 | 2 | 1 | 0 | 6 | 2 | ||
1954–55 | 6 | 2 | 0 | 0 | 6 | 2 | ||
1955–56 | Indautxu | Segunda División | 14 | 3 | 0 | 0 | 14 | 3 |
1956–57 | Barakaldo | Segunda División | 12 | 2 | 0 | 0 | 12 | 2 |
Karrierje összesen | 323 | 268 | 74 | 81 | 397 | 349 |
Válogatott góljai
# | Időpont | Helyszín | Ellenfél | Állás | Végeredmény | Kiírás |
---|---|---|---|---|---|---|
1. | 1945. május 6. | Riazor, A Coruña | ![]() | 1–1 | 4–2 | Barátságos |
2. | 1945. május 6. | Riazor, A Coruña | ![]() | 2–1 | 4–2 | Barátságos |
3. | 1947. március 2. | Riazor, A Coruña | ![]() | 1–2 | 2–3 | Barátságos |
4. | 1947. március 2. | Dalymount Park, Dublin, Írország | ![]() | 2–2 | 2–3 | Barátságos |
5. | 1949. március 20. | Oeiras, Portugália | ![]() | 1–0 | 1–1 | Barátságos |
6. | 1949. június 12. | Riazor, A Coruña | ![]() | 1–1 | 4–1 | Barátságos |
7. | 1949. június 12. | Dalymount Park, Dublin | ![]() | 3–1 | 4–1 | Barátságos |
8. | 1950. április 2. | Chamartín, Madrid | ![]() | 1–0 | 5–1 | Barátságos |
9. | 1950. április 2. | Chamartín, Madrid | ![]() | 3–1 | 5–1 | Vb-selejtező |
10. | 1950. június 25. | Vila Capanema Stadion, Curitiba, Brazília | ![]() | 3–1 | 3–1 | Világbajnokság |
11. | 1950. június 29. | Maracanã Stadion, Rio de Janeiro, Brazília | ![]() | 2–0 | 2–0 | Világbajnokság |
12. | 1950. július 2. | Maracanã Stadion, Rio de Janeiro, Brazília | ![]() | 1–0 | 1–0 | Világbajnokság |
13. | 1950. július 13. | Maracanã Stadion, Rio de Janeiro, Brazília | ![]() | 1–6 | 1–6 | Világbajnokság |
14. | 1950. július 16. | Pacaembu, São Paulo, Brazília | ![]() | 1–3 | 1–3 | Világbajnokság |
15. | 1951. február 18. | Chamartín, Madrid | ![]() | 2–1 | 6–3 | Barátságos |
16. | 1951. február 18. | Chamartín, Madrid | ![]() | 3–2 | 6–3 | Barátságos |
17. | 1951. február 18. | Chamartín, Madrid | ![]() | 4–2 | 6–3 | Barátságos |
18. | 1951. február 18. | Chamartín, Madrid | ![]() | 6–3 | 6–3 | Barátságos |
19. | 1951. június 10. | Heysel Stadion, Brüsszel, Belgium | ![]() | 2–3 | 3–3 | Barátságos |
20. | 1951. június 10. | Heysel Stadion, Brüsszel, Belgium | ![]() | 3–3 | 3–3 | Barátságos |
Sikerei, díjai
- Bajnok: 1942-43
- Kupagyőztes: 1943, 1944, 1944-45, 1949-50, 1955
- Gólkirály: 1944-45, 1945-46, 1946-47, 1949-50, 1950-51, 1952-53
Források
- ↑ Zarraonandia statisztikái (spanyol nyelven). athletic-club.net. [2012. október 6-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. május 7.)
- ↑ a b c d e f g h i Biografía de Zarra (spanyol nyelven). (Hozzáférés: 2009. február 10.)
- ↑ Ascendientes de Telmo Zarraonandia (spanyol nyelven). [2009. december 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. december 10.)
- ↑ Ascendientes de Tomasa Agueda Montoya Salazar (spanyol nyelven). [2015. szeptember 24-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. december 10.)
- ↑ Biografía de Zarra (spanyol nyelven). (Hozzáférés: 2009. szeptember 22.)
- ↑ a b c d "Telmito el miedoso" (spanyol nyelven). El País, 2006. február 27. (Hozzáférés: 2009. február 22.)
- ↑ Zarra első meccsének jegyzőkönyve. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2015. május 7.)
- ↑ Campeonato de Copa de 1943. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 10.)
- ↑ Az 1945-ös kupadöntő jegyzőkönyve. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 22.)
- ↑ a b c d e f g EFE: Zarra, el mejor goleador del fútbol español (spanyol nyelven). laverdad.es, 2006. február 23. (Hozzáférés: 2009. március 11.)
- ↑ Campeonato de Copa de 1950. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 10.)
- ↑ Resumen de la carrera deportiva de Telmo Zarra. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 22.)
- ↑ Datos Históricos LFP (spanyol nyelven). Liga Profesional de Fútbol. (Hozzáférés: 2013. április 17.)
- ↑ Repaso a la carrera deportiva de Eneko Arieta. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 10.)
- ↑ Muestras de condolencia por la muerte de Zarra. Athletic Club. [2009. április 18-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 22.)
- ↑ a b El fútbol español expresa su dolor por la muerte de Zarra. terra.es. [2009. április 16-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2009. február 22.)
Külső hivatkozások
- Telmo Zarra – a FIFA adatbázisában
- Adatlapja az Athletic Bilbao honlapján
- Statisztikái a BDFutbol oldalán
- Telmo Zarra adatlapja a National-Football-Teams.com oldalon (angolul)
Labdarúgásportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap