Tranzisztoros rádió
![]() | Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye. |
A tranzisztoros rádió a rádió-vevőkészülékek olyan típusa, amely elektroncsövek helyett tranzisztorokat használ erősítésre; a jelek demodulálására ugyancsak félvezetőből gyártott eszközöket használnak.
Történet
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/80/Volksempfaenger_02_KMJ.jpg/183px-Volksempfaenger_02_KMJ.jpg)
Régebben tipikusan kisebb bútor méretű elektroncsöves rádiókat gyártottak, ám a tranzisztor feltalálása után elterjedt a táska-, illetve zsebrádiók gyártása. Táska- és zsebrádiókat korábban is gyártottak miniatűr vagy szubminiatür elektroncsövekkel. A tranzisztoros készülékek hangminősége eleinte gyengébb volt az elektroncsövesekénél. Az első, kereskedelemben is kapható tranzisztoros rádió a Regency TR-1 volt, mely germánium alapú Texas Instruments tranzisztorokból építettek.
Tápellátás
A tranzisztoros rádiók 4,5-12 V közötti tápfeszültséggel működnek, hordozhatók, ellentétben a csöves rádiókkal, ahol a csövek fűtéséhez jelentős teljesítményre volt szükség, ezért jelentősen többet fogyasztottak, valamint az anódfeszültségük általában 60-300 V között volt, ami javításkor érintésvédelmi kérdéseket is felvetett.
Előnyök és hátrányok a csöves rádiókhoz képest
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b4/Radio_Sokol.jpg/250px-Radio_Sokol.jpg)
Előnyök:
- Nincs bemelegedési idő (A hőegyensúly eléréséhez azonban szükség lehet valamennyi időre)
- Kis méret
- Könnyebb hordozhatóság (telepes anódpótlóval a csöves is hordozható, azon nagyobb és rövidebb az üzemideje)
- Alacsony tápfeszültség (nincs áramütés-veszély)
- Jelentősen kisebb melegedés, a katódfűtés hiánya miatt.
- Tartós (nem ég ki az elektroncső, a germánium-tranzisztorok azonban messze nem voltak olyan megbízhatóak, mint a mai szilícium-tranzisztorok)
Hátrányok:
- Eleinte rosszabb hangminőség
- Sok tranzisztor kell hozzá (Eleinte a tranzisztorok is drágák voltak)
Belső felépítés
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c9/Pocket_radio_open_hu.svg/250px-Pocket_radio_open_hu.svg.png)
Ezek a rádiók általában 6, 7, vagy 9, esetleg 12 vagy több tranzisztor felhasználásával másolták le a 3-4 elektroncsöves készülékek működését. Egyes rádiók végfokozatához kimenő transzformátor kell (eleinte egyszerűbb volt PNP germánium tranzisztorokból építve, trafóval megoldva rádiót építeni, mint komplementer párokat használni), míg másoknál 2-3 tranzisztor alkotja a végfokozat erősítő részét.[1] Az egyenes rendszerű vevők azonban mentesek az efféle hangoló alkatrészektől. Példa erre a 9 tranzisztoros „Junoszty 102” típus, amely sem KF-trafót, sem kimenőtrafót, sem trimmereket nem tartalmaz. Az alkatrészeket nyomtatott huzalozású lemezen helyezik el, szemben az elektroncsöves rádiók szerelőlapos, valamint légszereléses technológiájával.
Kapcsolódó szócikkek
Jegyzetek
- ↑ Tranzisztoros ellenütemű végfok kimenőtrafó nélkül – Hobbielektronika.hu