Emilie Haavi
Emilie Haavi | |||
---|---|---|---|
![]() | |||
Født | Emilie Bosshard Haavi 16. juni 1992[1] ![]() Bærum | ||
Beskjeftigelse | Fotballspiller ![]() | ||
Nasjonalitet | Norge | ||
Høyde | 164 cm | ||
Posisjon | Angrep | ||
Klubbinformasjon | |||
Spiller for | Roma | ||
Draktnr. | 11 | ||
Ungdomsklubb | |||
År | Klubber | Kamper (mål) | |
0000–2007 | Stabæk | 0 | |
Klubber* | |||
År | Klubber | Kamper (mål) | |
2008–2012 | Røa | 74 (40) | |
2013–2016 | LSK Kvinner | 84 (50) | |
2017 | Boston Breakers | 7 (0) | |
2017–2021 | LSK Kvinner | 77 (30) | |
2022– | Roma | 56 (14) | |
Landslag** | |||
År | Lag | Kamper (mål) | |
2007 | Norge J15 | 1 (0) | |
2008 | Norge J16 | 11 (5) | |
2008–2009 | Norge J17 | 5 (1) | |
2009–2011 | Norge J19 | 12 (5) | |
2012 | Norge U20 | 4 (1) | |
2013–2014 | Norge U23 | 5 (0) | |
2010– | Norge | 103 (16) | |
Emilie Haavi på Commons * Antall seriekamper og -mål er sist oppdatert 20. mai 2024. ** Antall landskamper og -mål er sist oppdatert 10. april 2024[2]. |
Emilie Bosshard Haavi (født 16. juni 1992 i Bærum) er en norsk fotballspiller som spiller for Roma i Serie A, og det norske landslaget.
Hun er den mestvinnende kvinnen i norsk fotball, og den nest-mestvinnende spilleren i norsk fotball gjennom tidene. Med ni seriegull og syv cupmesterskap, er hun kun slått av Roar Strand (21 titler).[3]
Klubbkarriere
Røa (2008–2012)
Haavi spilte for Stabæk da laget fortsatt tilhørte nedre del av divisjonssystemet før fusjonen med Asker. Før 2008-sesongen ble hun sammen med Gunhild Herregården, Hedda Vedeler og Ada Finskud hentet til Røa.[4] På tross av at hun ikke scoret noen mål, gjorde hun seg bemerket i sin første sesong for klubben. En sesong som endte med både seriegull og cupgull, i cupfinalen fikk hun et innhopp mot slutten av kampen.
I 2009-sesongen fortsatte utviklingen for Haavi. I 5. serierunde scoret hun sitt første toppseriemål, i bortekampen mot Sandviken. Hun scoret samtlige av målene sine den sesongen mot Bergens-lag, da hun scoret vinnermålet hjemme mot Sandviken, og to ganger borte mot Arna-Bjørnar. Haavis store gjennombrudd kom i Champions League-kampen mot Everton, der hun ble banens beste med en målgivende og en scoring.[5] Også i 2009 tok hun the double med Røa og vant både serien og cupen.
Da Lene Mykjåland forlot klubben ble Haavi fast på venstre kant i førsteelleveren til Røa. Hun var nær ustoppelig, og kjempet om toppscorertittelen i 2010-sesongen. Dessverre for Haavi gjorde en skade i kampen mot Stabæk den 25. september at hun mistet resten av sesongen. Dermed endte Haavi på tredjeplass på toppscorerlisten, tre mål bak Lise Klaveness.
LSK Kvinner (2013–2016)
Før 2013-sesongen ble Haavi hentet til regjerende seriemester LSK Kvinner.[6] Hun debuterte for klubben med scoring borte mot Sandviken.[7] Hun ble den første spilleren til å score i en Champions League-kamp for klubben da hun scoret mot LdB FC Malmö, 10. oktober 2013.[8] Haavi ble en av de viktige spillerne i laget som tok ¨the double¨ i 2014, 2015 og 2016. Hun tiltrakk seg oppmerksomhet fra utenlandske klubber og takket nei til Liverpool to ganger på et år i 2015.[9]
Boston Breakers (2017)
I oktober 2016 ble det kjent at Haavi ville forlate LSK Kvinner etter sesongslutt, og hadde signert for den amerikanske klubben Boston Breakers for 2017-sesongen.[10] Haavi brakk ankelen allerede på sin tredje trening med sin nye klubb i januar. Etter å ha kommet tilbake fra skaden kolliderte hun med en spiller på trening og ble påført tre brudd i kjeven og måtte operere.[11] Oppholdet ble et skademareritt og da hun ikke kunne spille fotball ble hjemlengselen forsterket, i august ble hun enig med klubben om å terminere kontrakten.[12]
LSK Kvinner (2017–2021)
1. august 2017 signerte hun igjen for LSK Kvinner.[13] Hun var med å sikret nok et seriemesterskap for klubben samme høst. Og med Haavi tilbake på laget fra sesongstart tok de ¨the double¨ også i 2018 og 2019. Hun ble toppscorer i Toppserien 2021 med 13 mål.
Roma (2022–)
I desember 2021 ble det kjent at Haavi hadde signert for italienske Roma i Serie A.[14] I 2022/23-sesongen ble hun seriemester med Roma, og ble kåret til årets spiller i Serie A.[15] I 2023/24-sesongen ble hun seriemester med Roma for andre år på rad.[16]
Landslagskarriere
Hun fikk debuten på A-landslaget i en alder av 17 år, mot Canada, 3. juni 2010.
Hennes første scoring for A-landslaget kom mot Belarus, 23. juni 2010.
19 år gammel ble hun tatt ut i Norges tropp til VM i Tyskland 2011.[17] Hun scoret Norges eneste mål i åpningskampen mot Ekvatorial-Guinea.[18]
Haavi var også i den norske troppen under EM i Sverige 2013, VM i Canada 2015, EM i Nederland 2017 og VM i Frankrike 2019.
Under VM i Frankrike 2019 fikk hun noen minutter på tampen av åpningskampen mot Nigeria, før hun på trening noen dager senere røk korsbåndet og måtte reise hjem fra mesterskapet.[19]
Etter å ikke ha fått plass i troppen til EM året før, var Haavi igjen en del av troppen til VM i Australia og New Zealand 2023.[20] Underveis i mesterskapet spilte hun sin hundrede A-landskamp.
Meritter
Med Røa
Med LSK Kvinner
Med AS Roma
- Seriemester: 2022/23, 2023/24
- Coppa Italia: 2023/24
- Supercoppa Italiana: 2022
Med Norge
- Algarve Cup: 2019
Personlig
- Statoils talentpris for juli 2010[21]
- Årets spiller i Toppserien 2020 av NTB
- Årets spiller i Serie A 2022/23
Referanser
- ^ Soccerdonna, Soccerdonna spiller-ID 4454, besøkt 9. oktober 2017[Hentet fra Wikidata]
- ^ Emilie Bosshard Haavi fotball.no
- ^ Sødal, Per Morten (25. oktober 2019). «(+) Ingen kvinner har vunnet mer i norsk fotball: Nå tar Emilie Haavi (27) opp jakten på Roar Strand». Romerikes Blad (norsk). Besøkt 18. februar 2022.
- ^ Røa satser ungt[død lenke] akersposten.no, hentet 18. september 2010
- ^ Skulle ikke starte, ble matchvinner mot Everton Arkivert 31. oktober 2009 hos Wayback Machine. – fotball.no (å bli matchvinner i en 3–0-kamp får stå for journalistens regning)
- ^ «Emilie Haavi til LSK». Nettavisen (norsk). 26. mars 2013. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ Fotballforbund, Norges. «Sandviken – LSK Kvinner – 13.04.2013 14.00». fotball.no – Norges Fotballforbund (norsk). Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Emilie Haavi – Kanari-Fansen Lillestrøm». kfl.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ Sødal, Per Morten (1. september 2015). «Sa nei til Liverpool – igjen». Romerikes Blad (norsk). Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Emilie Haavi fra LSK Kvinner til Boston». dagbladet.no (norsk). 31. oktober 2016. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Tøff USA-start for Haavi etter skademareritt». www.vg.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Breakers waive forward Emilie Haavi – Boston Breakers». web.archive.org. 22. oktober 2017. Archived from the original on 22. oktober 2017. Besøkt 18. februar 2022. CS1-vedlikehold: Uheldig URL (link)
- ^ Bernhus, Rune (15. august 2017). «Lokket av mesterligaspill». Romerikes Blad (norsk). Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Roma-klare Haavi om nytt eventyr: – Det var litt nå eller aldri». www.vg.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ bren (14. juni 2023). «Emilie Haavi Named League MVP, Linari Top Defender». Chiesa Di Totti (engelsk). Besøkt 20. juni 2023.
- ^ NTB (27. april 2024). «Haavi og Sønstevold vant serien i Italia». VG (norsk). Besøkt 5. juni 2024.
- ^ «Her er VM-uttaket». www.aftenposten.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Haavi (19) reddet Norge fra krisestart i VM». www.vg.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ «Emilie Haavi røk korsbåndet – reiser hjem fra fotball-VM». www.vg.no. Besøkt 18. februar 2022.
- ^ Fotballforbund, Norges. «Her er Norges VM-tropp». fotball.no - Norges Fotballforbund (norsk). Besøkt 5. august 2023.
- ^ «Røas toppscorer månedens talent». TV 2 Sport (norsk). TV 2 AS. Besøkt 5. oktober 2021.
Eksterne lenker
- (en) Emilie Haavi – FIFA
- (en) Emilie Haavi – UEFA
- (en) Emilie Haavi – FootballDatabase.eu
- (en) Emilie Haavi – Soccerway
- (en) Emilie Haavi – PlaymakerStats.com
- (no) Emilie Haavi – Norges Fotballforbund
- (de) Emilie Haavi – Soccerdonna
- (en) Emilie Haavi – FBref
- v
- d
- r
- 1996: Leinan
- 1997: R. Gulbrandsen
- 1998: Pettersen
- 1999: Thun
- 2000: Thun og R. Gulbrandsen
- 2001: R. Gulbrandsen
- 2002: Pettersen
- 2003: Pettersen, S. Gulbrandsen og Musland
- 2004: Moore
- 2005: Heimlund
- 2006: Thorsnes og Hansen
- 2007: Wiik
- 2008: Moore
- 2009: Mykjåland
- 2010: Klaveness
- 2011: Thorsnes
- 2012: Herlovsen
- 2013: Thorsnes
- 2014: Debinha
- 2015: Herlovsen
- 2016: Herlovsen
- 2017: Reiten
- 2018: Reiten
- 2019: Cordner
- 2020: Nkout
- 2021: Haavi
- 2022: Thorsnes