Verdensmesterskapet i orientering
Verdensmesterskapet i orientering (engelsk: World Orienteering Championships, forkortet WOC) ble for første gang holdt i 1966. Det har blitt arrangert hver år siden 2003. I 1966 var det to distanser: langdistanse (også kalt klassisk) og stafett. I 1991 ble det lagt til en kortdistanse som senere ble erstattet av mellomdistansen i 2003 for å unngå navneforveksling med sprinten som kom med på programmet i 2001. Sprintstafett kom med som ny distanse i 2014. Fra og med VM i 2019 skal det annethvert år arrangeres VM med henholdsvis skogsdistanser (langdistanse, mellomdistanse og stafett) og sprintdistanser (sprint og sprintstafett). Verdensmesterskapet 2019 ble arrangerert i Østfold i Norge[1] og ble det første «skog-VM» siden 1999.
Distanser
Distanse | Vinnertid | Notater |
---|---|---|
Langdistanse | 70–100 min. | Tidligere kalt klassisk distanse |
Mellomdistanse | 30–40 min. | Erstattet kortdistanse (20–25 min.) i 2003 |
Stafett | 3 × 40 min. | Tre utøvere per lag |
Distanse | Vinnertid | Notater |
---|---|---|
Sprint | 12–15 min. | |
Knockout-sprint | 5–8 min. | Første gang arrangert i 2022 |
Sprint-stafett | 4 × 12–15 min. | Fire utøvere per lag, to menn og to kvinner (K - M - M - K). |
Arrangørsteder
År | Dager | Sted | Notater |
---|---|---|---|
1966 | 1.-2. oktober | ![]() | |
1968 | 27.-28. september | ![]() | Første VM arrangert i september. |
1970 | 27.-29. september | ![]() | |
1972 | 14.-16. september | ![]() | |
1974 | 20.-22. september | ![]() | |
1976 | 24.-26. september | ![]() | |
1978 | 15.-17. september | ![]() | Første VM i Norge |
1979 | 2.-4. september | ![]() | |
1981 | 4.-6. september | ![]() | Antall løpere på hvert lag i damestafetten økes fra 3 til 4. |
1983 | 1.-4. september | ![]() | |
1985 | 4.–6. september | ![]() | Første VM arrangert utenfor Europa. |
1987 | 3.-5. september | ![]() | |
1989 | 17.–20. august | ![]() | Første VM arrangert i august. |
1991 | 21.-25. august | ![]() | Kortdistanse er for første gang med i VM-programmet. |
1993 | 9.-14. oktober | ![]() | Første VM i Nord-Amerika. |
1995 | 15.-20. august | ![]() | |
1997 | 11.-16. august | ![]() | |
1999 | 1.-8. august | ![]() | |
2001 | 29. juli - 4. august | ![]() | Sprint er for første gang med i VM-programmet. Første VM arrangert i juli. |
2003 | 3.-9. august | ![]() | Mellomdistansen erstatter kortdistansen. Antall løpere på hvert stafettlag senkes fra 4 til 3. |
2004 | 11.-19. september | ![]() | |
2005 | 9.-15. august | ![]() | Første VM i Asia. |
2006 | 29. juli.-5. august | ![]() | |
2007 | 18.-26. august | ![]() | |
2008 | 10.–20. juli | ![]() | |
2009 | 16.–23. august | ![]() | |
2010 | 8.-15. august | ![]() | |
2011 | 13.-20. august | ![]() | |
2012 | 14.-22. juli | ![]() | |
2013 | 6.-14. juli | ![]() | |
2014 | 5.-13. juli | ![]() | Sprintstafett er for første gang med i VM-programmet. |
2015 | 1.-7. august | ![]() | |
2016 | 20.-28. august | ![]() | |
2017 | 1.-7. juli | ![]() | |
2018 | 4.-11. august | ![]() | |
2019 | 13.-18. august | ![]() | Første VM siden 1999 med kun skogsdistanser. |
2020 | 7.-11. juli | ![]() | Avlyst pga COVID-19, flyttet til 2022. |
2021 | 3.-9. juli | ![]() | |
2022 | 26.-30. juni | ![]() | Kun sprintdistanser. |
2023 | 11.-16. juli | ![]() | Kun skogsdistanser. |
2024 | 12.-16. juli | ![]() | Kun sprintdistanser. |
2025 | juli* | ![]() | Kun skogsdistanser. |
(*) = Foreløpig fastsatt dato
Medaljer
Se også: Verdensmesterskapet i orientering, rekorder og statistikker
Langdistanse/Klassisk/Individuell
Øvelsen har hatt ulike navn siden starten i 1966.
Menn
Olav Lundanes har vunnet øvelsen seks ganger. Thierry Gueorgiou har vunnet fire ganger. Åtte løpere har vunnet to ganger hver.
Kvinner
Simone Niggli har vunnet øvelsen åtte ganger. Tove Alexandersson har vunnet fem ganger, og Annichen Kringstad har vunnet tre ganger. Ulla Lindkvist, Marita Skogum, Katalin Oláh har vunnet to ganger hver.
Kortdistanse
Denne distansen ble holdt fra 1991 til 2001, før den ble fjernet og erstattet av mellomdistansen.
Menn
År | Gull | Sølv | Bronse | Lengde og poster |
1991 | ![]() | ![]() | ![]() | 5.8 km, 10 poster |
1993 | ![]() | ![]() | ![]() | 4.7 km, 14 poster |
1995 | ![]() | ![]() | ![]() | 5.6 km, 18 poster |
1997 | ![]() | ![]() | ![]() | 4.2 km, 16 poster |
1999 | ![]() | ![]() | ![]() | 4.5 km, 17 poster |
2001 | ![]() | ![]() | ![]() | 4.1 km, 15 poster |
Kvinner
År | Gull | Sølv | Bronse | Lengde og poster |
1991 | ![]() | ![]() | ![]() | 5.5 km, 9 poster |
1993 | ![]() | ![]() | ![]() | 3.7 km, 11 poster |
1995 | ![]() | ![]() | ![]() ![]() | 4.6 km, 14 poster |
1997 | ![]() | ![]() | ![]() ![]() | 3.3 km, 13 poster |
1999 | ![]() | ![]() | ![]() | 3.6 km, 13 poster |
2001 | ![]() | ![]() | ![]() | 3.6 km, 11 poster |
Mellomdistanse
Denne distansen har vært med siden VM i 2003 i Sveits.
Menn
Thierry Gueorgiou har vunnet øvelsen 8 ganger. Matthias Kyburz har vunnet tre ganger og Olav Lundanes har vunnet to ganger.
Kvinner
Simone Niggli og Tove Alexandersson har vunnet øvelsen fem ganger. Minna Kauppi har vunnet tre ganger, og Annika Billstam har vunnet to ganger.
Sprint
Denne distansen har vært med siden VM i 2001 i Finland.
Menn
Daniel Hubmann har vunnet øvelsen tre ganger. Emil Wingstedt og Andrey Khramov har vunnet to ganger hver.
Kvinner
Simone Niggli har vunnet øvelsen sju ganger. Maja Alm har vunnet fire ganger.
Knockout-sprint
Denne øvelsen har vært med siden VM i Danmark i 2022. Knockout-sprint består av en prolog, etterfulgt av utslagsheat i kvartfinaler, semifinaler og finale. Hvert heat har seks løpere.
Menn
År | Gull | Sølv | Bronse |
2022 | ![]() | ![]() | ![]() |
Kvinner
År | Gull | Sølv | Bronse |
2022 | ![]() | ![]() | ![]() |
Stafett
Menn
Norge har 13 gull, Sverige 9, Sveits 5 og Russland 4. I tillegg har Danmark, Finland, Frankrike, Tsjekkia og Storbritannia et gull hver.
Mesterskap | Gull | Sølv | Bronse |
---|---|---|---|
1966 | ![]() | ![]() | ![]() |
1968 | ![]() | ![]() | ![]() |
1970 | ![]() | ![]() | ![]() Zdenek Lenhart Bohuslav Beranek Jaroslav Jasek Svatoslav Galik |
1972 | ![]() | ![]() Dieter Hulliger Dieter Wolf Bernard Marti Karl John | ![]() Zoltán Boros János Sotér Géza Vajda András Hegedus |
1974 | ![]() | ![]() Hannu Mäkirinta Markku Salminen Risto Nuuros Seppo Väli-Klemelä | ![]() |
1976 | ![]() | ![]() | ![]() Hannu Mäkirinta Markku Salminen Matti Mäkinen Kimmo Rauhamäki |
1978 | ![]() | ![]() | ![]() Urho Kujala Jorma Karvonen Simo Nurminen Risto Nuuros |
1979 | ![]() | ![]() Seppo Keskinarkaus Hannu Kottonen Risto Nuuros Ari Anjala | ![]() Petr Uher Zdenek Lenhart Jiri Tichacek Jaroslav Kacmarcik |
1981 | ![]() | ![]() | ![]() |
1983 | ![]() | ![]() Vlastimil Uchytil Pavel Ditrych Josef Pollák Jaroslav Kacmarcik | ![]() |
1985 | ![]() | ![]() | ![]() |
1987 | ![]() | ![]() | ![]() |
1989 | ![]() | ![]() | ![]() Keijo Parkkinen Ari Kattainen Peter Ivars Reijo Mattinen |
1991 | ![]() | ![]() | ![]() Reijo Mattinen Ari Anjala Miko Kuisma Keijo Parkkinen |
1993 | ![]() | ![]() Jonathan Musgrave Martin Bagness Stephen Palmer Steven Hale | ![]() |
1995 | ![]() | ![]() | ![]() |
1997 | ![]() | ![]() | ![]() |
1999 | ![]() | ![]() | ![]() |
2001 | ![]() | ![]() | ![]() |
2003 | ![]() | ![]() | ![]() |
2004 | ![]() | ![]() | ![]() |
2005 | ![]() | ![]() | ![]() |
2006 | ![]() | ![]() | ![]() |
2007 | ![]() | ![]() | ![]() |
2008 | ![]() | ![]() | ![]() |
2009[note] | ![]() | ![]() | ![]() |
2010 | ![]() | ![]() | ![]() |
2011 | ![]() | ![]() | ![]() |
2012 | ![]() | ![]() | ![]() |
2013 | ![]() | ![]() | ![]() |
2014 | ![]() | ![]() | ![]() |
2015 | ![]() | ![]() | ![]() |
2016 | ![]() | ![]() | ![]() |
2017 | ![]() | ![]() | ![]() |
2018 | ![]() | ![]() | ![]() |
2019 | ![]() | ![]() Aleksi Niemi Elias Kuukka Miika Kirmula | ![]() |
2021 | ![]() | ![]() | ![]() |
2023 | ![]() | ![]() Topi Syrjalainen Olli Ojanhao Miika Kirmula | ![]() |
2009 Merknad: ^ På den 3. etappen var Martin Johansson (Sverige) i ledelsen da han pådro seg en alvorlig skade[4]; Thierry Gueorgiou (Frankrike), Anders Nordberg (Norge) og Michal Smola (Tsjekkia) ga opp sine lederposisjoner for å redde ham. Det Internasjonale Orienteringsforbundets konkurranseregler var et problem: regel 26.13 sier "Organisatoren må ugyldiggjøre en konkurranse hvis det til noe tidspunkt har vært omstendigheter som gjør konkurransen urettferdig eller farlig for deltagerne". Etter mye diskusjon bestemte juryen at resultatet likevel skulle stå. [5][6]
Kvinner
Sverige har 16 gull, Finland 10, Norge 5 og Sveits 5. Danmark og Russland har ett gull hver.
Mesterskap | Gull | Sølv | Bronse |
---|---|---|---|
1966 | ![]() Kerstin Granstedt Eivor Steen-Olsson Gunborg Ahling | ![]() Anja Meldo Pirjo Ruotsalainen Raila Hovi | ![]() |
1968 | ![]() | ![]() | ![]() Pirjo Seppä Tuula Hovi Raila Kerkelä |
1970 | ![]() | ![]() Magda Horváth Ágnes Hegedűs Sarolta Monspart | ![]() |
1972 | ![]() | ![]() | ![]() Nada Mertova Renata Vlachova Anna Handzlová |
1974 | ![]() | ![]() | ![]() Dana Prochazkova Anna Handzlová Renata Vlachova |
1976 | ![]() | ![]() | ![]() Irén Rostás Magda Kovács Sarolta Monspart |
1978 | ![]() | ![]() | ![]() Ruth Baumberger Ruth Humbel Hanni Fries |
1979 | ![]() | ![]() | ![]() |
1981 | ![]() | ![]() | ![]() Ruth Schmid Annelies Meier Irene Bucher Ruth Humbel |
1983 | ![]() | ![]() Iva Knapová-Kalibánová-Kusynová Eva Bártová Jana Galíková-Hlaváčová Ada Kuchařová | ![]() Mette Filskov Hanne Birke Karin Jexner Dorthe Hansen |
1985 | ![]() | ![]() | ![]() Susanne Lüscher Frauke Sonderegger Brigitte Zurcher Ruth Humbel |
1987 | ![]() | ![]() | ![]() Iva Knapová-Kalibánová-Kusynová Iva Slaninova Ada Kuchařová Jana Galíková-Hlaváčová |
1989 | ![]() | ![]() | ![]() |
1991 | ![]() | ![]() | ![]() |
1993 | ![]() | ![]() | ![]() |
1995 | ![]() | ![]() | ![]() |
1997 | ![]() | ![]() | ![]() |
1999 | ![]() | ![]() | ![]() |
2001 | ![]() | ![]() | ![]() |
2003 | ![]() | ![]() | ![]() |
2004 | ![]() | ![]() | ![]() |
2005 | ![]() | ![]() | ![]() |
2006 | ![]() | ![]() | ![]() |
2007 | ![]() | ![]() | ![]() |
2008 | ![]() | ![]() | ![]() |
2009 | ![]() | ![]() | ![]() |
2010 | ![]() | ![]() | ![]() |
2011 | ![]() | ![]() | ![]() |
2012 | ![]() | ![]() | ![]() |
2013 | ![]() | ![]() | ![]() |
2014 | ![]() | ![]() | ![]() |
2015 | ![]() | ![]() | ![]() |
2016 | ![]() | ![]() | ![]() |
2017 | ![]() | ![]() | ![]() |
2018 | ![]() | ![]() | ![]() |
2019 | ![]() | ![]() | ![]() |
2021 | ![]() | ![]() | ![]() |
2023 | ![]() | ![]() | ![]() |
Sprintstafett
Denne øvelsen ble arrangert første gang i VM i 2014 i Italia, og gjennomføres som en miksstafett med to kvinner og to menn på hvert lag. Sverige har vunnet øvelsen fire ganger.
Mesterskap | Gull | Sølv | Bronse |
---|---|---|---|
2014 | ![]() | ![]() | ![]() |
2015 | ![]() | ![]() | ![]() |
2016 | ![]() | ![]() | ![]() |
2017 | ![]() | ![]() | ![]() |
2018 | ![]() | ![]() | ![]() |
2021 | ![]() | ![]() | ![]() |
2022 | ![]() | ![]() Charlotte Ward Ralph Street Kris Jones Megan Carter Davies | ![]() |
Medaljeoversikt
Oppdatert etter VM i Norge i 2019.
Menn
| Kvinner
|
Totalt
Nasjonsvis medaljefordeling totalt, 1966–2019
Nr. | Land | ![]() Gull | ![]() Sølv | ![]() Bronse | Totalt |
---|---|---|---|---|---|
1 | ![]() | 59 | 56 | 56 | 171 |
2 | ![]() | 50 | 47 | 43 | 140 |
3 | ![]() | 45 | 35 | 39 | 119 |
4 | ![]() | 24 | 43 | 32 | 99 |
5 | ![]() | 14 | 7 | 11 | 32 |
6 | ![]() | 12 | 10 | 6 | 28 |
7 | ![]() | 11 | 12 | 15 | 38 |
8 | ![]() | 3 | 4 | 5 | 12 |
9 | ![]() | 3 | 4 | 4 | 11 |
10 | ![]() | 3 | 1 | 2 | 6 |
11 | ![]() | 2 | 5 | 8 | 15 |
12 | ![]() | 1 | 4 | 3 | 8 |
13 | ![]() | 1 | 1 | 0 | 2 |
14 | ![]() | 1 | 0 | 2 | 3 |
15 | ![]() | 1 | 0 | 0 | 1 |
16 | ![]() | 0 | 1 | 0 | 1 |
17 | ![]() | 0 | 0 | 2 | 2 |
18 | ![]() | 0 | 0 | 1 | 1 |
![]() | 0 | 0 | 1 | 1 | |
![]() | 0 | 0 | 1 | 1 |
Mestvinnende utøvere
- Inkludert medaljer i både individuelle løp og stafetter.
- Løpere markert med fet skrift er pr 2019 aktive på landslagsnivå.
Oppdatert etter VM i Norge 2019
Se også
- Europamesterskapet i orientering
- Nordisk mesterskap i orientering
- Norgesmesterskapet i orientering
- Verdenscupen i orientering
Referanser
- ^ Kine Hallan Steiwer (13. april 2016). «Status WOC 2019». Norsk Orientering. Arkivert fra originalen 26. august 2016. Besøkt 24. august 2016.
- ^ a b «World Orienteering Championships 2023 awarded to Switzerland and WOC 2025 to Finland». International Orienteering Federation. 8. august 2019.
- ^ a b «WOC 2013 Results Middle Distance Final» (PDF). woc2013.fi. Besøkt 2. september 2016.
- ^ Årets Forbilde: Ofret VM-medalje for å redde liv
- ^ «WOC2009 Miskolc — Hungary». 21. august 2009. Arkivert fra originalen 18. august 2009. Besøkt 7. september 2009.
- ^ Eddie Bergeron (21. august 2009). «Discussion: WOC relay challenge — just one US taker needed (comment)». Attackpoint. Besøkt 7. september 2009.
Eksterne lenker
- World Championships Results - International Orienteering Federation Arkivert 24. april 2013 hos Wayback Machine.
- World Orienteering Championships, senior statistics 1966-2005
- World Orienteering Championships 2012
- v
- d
- r
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/Orienteering_symbol.svg/120px-Orienteering_symbol.svg.png)