Evanghelie
Acest articol face parte din seria Sfânta Liturghie | |
Liturghia pregătitoare | |
Proscomidia Obiecte liturgice Veșminte | |
Liturghia cuvântului | |
Ectenia Mare Antifoanele Ieșirea cu Sfânta Evanghelie Troparul sărbătorii Trisaghionul Apostolul Evanghelia Predica Ectenia cererii stăruitoare Ectenia celor chemați | |
Liturghia euharistică | |
Heruvicul Ieșirea cu Cinstitele Daruri Ectenia credincioșilor Crezul Anaforaua Epicleza Axionul Rugăciunea „Tatăl nostru” Împărtășirea Încheierea Anafura | |
Liturghia Darurilor Înainte Sfințite | |
Această infocasetă: vizualizare • discuție • modificare |
Evenimentele din |
Viața lui Isus în conformitate cu Evangheliile |
---|
![]() |
Copilul Hristos(d)
|
|
|
|
În restul Noului Testament
|
Portale: ![]() |
|
Cuvântul Evanghelie provine din grecescul ευαγγέλιον sau evangelion care înseamnă Veste Bună. Pentru creștini vestea bună are ca scop prezentarea intervenției lui Dumnezeu în lume prin Isus Hristos. Acest termen a început să fie folosit de către Biserică după secolul I AD. Termenul se regăsește în Noul Testament de 109 ori (la nominativ și declinat). Iată câteva exemple de versete care se referă la Evanghelie:
- Marcu 1:14-15: „După ce a fost închis Ioan, Isus a venit în Galilea, și propovăduia Evanghelia lui Dumnezeu. El zicea: ‚S-a împlinit vremea și Împărăția lui Dumnezeu este aproape. Pocăiți-vă, și credeți în Evanghelie’”;
- Apocalipsa 14:6: „Și am văzut un alt înger care zbura prin mijlocul cerului, cu o Evanghelie veșnică, pentruca s-o vestească locuitorilor pământului, oricărui neam, oricărei seminții, oricărei limbi și oricărui norod”.
După cum este folosit în Noul Testament, cuvântul se referă la diferite aspecte din descoperirea divină. În mod absolut și esențial mântuirea omului este prin evanghelia harului lui Dumnezeu (Romani 2:16). Aceasta este vestea bună: că Isus Hristos a murit pe cruce pentru păcatele lumii, că El a înviat dintre ce morți pentru ca să fim îndreptățiți (Romani 4:24-25), și că prin El toți cei care cred sunt iertați (îndreptățiți) de toate lucrurile. Dar pentru criticii evangheliei, precum filozoful Paul Henri Thiry, baron d'Holbach, ele nu sunt decât „un roman oriental dezgustător pentru orice om de bun simț, ce nu pare a se adresa decât ignoranților, stupizilor, drojdiei societății, singurii indivizi care pot fi seduși de ele.”[1]
Utilizarea termenului însă precede creștinismul și nașterea lui Iisus. De exemplu, există inscripții precreștine care celebrează împărați romani ce aduceau „vestea cea bună” întregului imperiu prin impunerea păcii și prosperității (Octavian este un astfel de exemplu). Mai mult, acești împărați erau desemnați, ca și Iisus, cu termenul de „mântuitor”, iar teologul Helmut Koestler consideră că primii misionari creștini au fost influențați de propaganda imperială în adoptarea acestui termen azi recunoscut ca tipic creștin. Despre această chestiune de propagandă, alți teologi ca de exemplu Paula Fredriksen merg cu comparația mai departe, ei arătând că evangheliile creștine sunt „publicitate religioasă” și nu biografii. Dar dacă cititorului de astăzi minunile și vindecările din evanghelii îi apar remarcabile, cetățeanului mediu al Imperiului roman timpuriu nu i-ar fi produs o impresie prea puternică, căci astfel de povești despre vindecări miraculoase, viziuni mistice și chiar învieri erau spuse despre un apreciabil număr de semi-zei și eroi, și de fapt, un număr de fenomene supranaturale erau puse pe seama anumitor filozofi sau împărați. Vespasian este un astfel de împărat roman creditat cu înfăptuirea unor vindecări miraculoase, raportate de istoricii Cassius și Tacit (într-o astfel de descriere acesta redă vederea unui orb, în alta validitatea unui olog - Istoriile lui Tacit). Dar nu numai împărații erau în acea lume în care Iisus a trăit înfăptuitori de minuni, ci și oamenii simpli, de exemplu filozofii sau înțelepții, de ex. Pitagora sau Apolon din Tiana. Despre acesta din urmă se spune că avea darul care în evangheliile creștine este numit „glosolalie” („vorbitul în limbi”), ca și pe acela al scosului diavolilor din oameni.
Evangheliile desemnează scrierile religioase despre Iisus Hristos și au existat numeroase astfel de scrieri în afară de cele recunoscute de Canonul biblic. Acestea sunt numite „evanghelii apocrife”, termenul însemnând scriere religioasă nerecunoscută de canoane, o scriere atribuită altui autor decât celui adevărat; a cărui autenticitate este îndoielnică.[2]
Evangheliile canonice
Canonic majoritatea bisericilor creștine recunosc patru evanghelii, cuprinse în Noul Testament:
- Evanghelia după Matei, scrisă c. 70–100.[3] c 80-85.[4] Unii cercetători conservatori susțin că a fost scrisă înainte de anul 70, în special cei care nu acceptă teza că prima evanghelie care a fost scrisă a fost cea a lui Marcu.
- Evanghelia după Marcu, scrisă c. 68–73,[3] c 65-70[4]
- Evanghelia după Luca, scrisă c. 80–100, cei mai mulți istorici susținând că a fost scrisă în jurul anului 85,[3] c 80-85[4]
- Evanghelia după Ioan, scrisă c 90-100,[4] c. 90–110,[5] Opinia majoritară este că ea a fost scrisă pe etape, deci nu are o singură dată a scrierii.
Evanghelia după Marcu datează probabil din c. 66–70 d.Hr.,[6] Matei și Luca în jur de 85–90 d.Hr.,[7] iar Ioan 90–110 d.Hr.[8] În ciuda atribuirilor tradiționale toate cele patru evanghelii sunt anonime, iar cei mai mulți cercetători sunt de acord că niciuna dintre ele nu a fost scrisă de martori oculari;[9][10][11][12] câțiva cercetători conservatori apără identitatea tradițională a autorilor, dar dintr-o varietate de motive majoritatea cercetătorilor au abandonat această concepție sau o susțin doar cu mari rezerve.[13] La fel ca restul Noului Testament, ele au fost scrise în limba greacă.[14]
Cele patru „evanghelii canonice” au fost scrise probabil între anii 66 și 110 d.Hr.[6][7][8] Toate cele patru erau anonime (numele moderne au fost adăugate în secolul al II-lea), aproape sigur niciuna nu a fost scrisă de martori oculari și toate sunt produsele finale ale unei lungi tradiții orale și transmisii scrise.[10] Marcu a fost prima scrisă, folosind o varietate de surse;[15][16] autorii cărților Matei și Luca, acționând independent, l-au folosit pe Marcu pentru narațiunea lor despre cariera lui Isus, completând-o cu o colecție de zicători numită sursa Q și material suplimentar unic pentru fiecare;[17] și există aproape un consens că Ioan și-a avut originile ca sursă (sau evanghelie) de „semne” care a circulat cu în comunitatea ioanină.[18] Contradicțiile și discrepanțele dintre primii trei și Ioan fac imposibilă acceptarea ambelor tradiții ca fiind la fel de sigure.[19]
Biblia a fost scrisă preponderent de anonimi.[20] Cele patru evanghelii din canonul Noului Testament sunt false atribuiri, ele fiind scrise de autori anonimi și atribuite în mod tradițional (dar inexact) lui Matei, Marcu, Luca și Ioan:[9][21][22][23][24]
„Ceea ce cei mai mulți nu-și dau seama este că titlurile lor au fost adăugate ulterior de creștini din secolul al II-lea, la decenii întregi după ce aceste cărți fuseseră scrise, pentru a putea pretinde că ele au fost scrise de apostoli. De ce ar fi făcut asta creștinii? Amintiți-vă discuția anterioară asupra formării canonului Noului Testament: numai cărțile care erau apostolice puteau fi incluse. Ce trebuia atunci făcut cu evangheliile care erau citite și larg acceptate ca autorități în timp ce fuseseră scrise în mod anonim, cum a fost cazul celor patru evanghelii din Noul Testament? Ele trebuiau asociate cu apostoli pentru a putea fi incluse în canon, așa că le-au fost atașate nume de apostoli.”—Bart D. Ehrman, Truth and Fiction in The Da Vinci Code: A Historian Reveals What We Really Know about Jesus, Mary Magdalene, and Constantine.[25]
Mai mult, cele patru evanghelii canonice nu au fost scrise de martori direcți la evenimentele relatate,[10] iar ele nici măcar nu susțin că ar fi scrise de martori direcți la acele evenimente:[23][26][27]
„Ele nu pretind că ar fi fost scrise de martori la viața lui Isus, iar istoricii au recunoscut de mult că ele au fost produse de creștini din a doua sau a treia generație, trăind în alte țări decât Isus (și Iuda), vorbind o limbă diferită (greacă în loc de aramaică), trăind în circumstanțe diferite și adresându-se unui public diferit.”
Din cauza cunoașterii precare a geografiei Palestinei, este improbabil că vreunul din evangheliști ar fi vizitat vreodată Palestina.[28]
Conform The New Oxford Annotated Bible (2018) „În general, savanții sunt de acord că Evangheliile au fost scrise de la patruzeci până la șaizeci de ani după moartea lui Isus.”[12]
Matei, Marcu, Luca și Ioan au fost identificați prima oară ca fiind autorii celor patru evanghelii circa 180-185 d.Hr., până atunci evangheliile fuseseră citate, dar nimeni nu menționase cine le-a scris.[29] Grecescul kata (românește după) nu indică autorul unei scrieri, ci conformarea ei la un anumit gen sau curent literar.[30] Pokorný afirmă că în esență Evanghelia Paștelui era singura evanghelie propriu-zisă, iar evangheliile din Noul Testament au fost pur și simplu scrise în urma și asemănarea ei.[30]
Cronologia evangheliilor
- Aproape în unanimitate cercetătorii consideră ca date ale formării evangheliilor următoarele[31]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/ro/timeline/j6mratgvgxbyte9xrykapxpkmuvnev7.png)
Note
- ^ D'Holbach (1770) HISTOIRE CRITIQUE DE JÉSUS-CHRIST Ou Analyse raisonnée des Évangiles. Amsterdam.
- ^ Definitie: apocrif | DEX online
- ^ a b c Raymond E. Brown. An Introduction to the New Testament.
- ^ a b c d Harris, Stephen L., Understanding the Bible. Palo Alto: Mayfield. 1985.
- ^ C.K. Barrett, printre alții.
- ^ a b Perkins 1998, p. 241.
- ^ a b Reddish 2011, pp. 108, 144.
- ^ a b Lincoln 2005, p. 18.
- ^ a b Millard, Alan (). „Authors, Books, and Readers in the Ancient World”. În Rogerson, J.W.; Lieu, Judith M. The Oxford Handbook of Biblical Studies. Oxford University Press. p. 558. ISBN 978-0199254255.
The historical narratives, the Gospels and Acts, are anonymous, the attributions to Matthew, Mark, Luke, and John being first reported in the mid-second century by Irenaeus
- ^ a b c Reddish 2011, pp. 13, 42.
- ^ Cousland 2010, p. 1744.
- ^ a b Cousland 2018, p. 1380.
- ^ Lindars, Edwards & Court 2000, p. 41.
- ^ Porter 2006, p. 185.
- ^ Goodacre 2001, p. 56.
- ^ Boring 2006, pp. 13–14.
- ^ Levine 2009, p. 6.
- ^ Burge 2014, p. 309.
- ^ Tuckett 2000, p. 523.
- ^ Josipovici, Gabriel (). „The Epistle to the Hebrews and the Catholic Epistles”. În Alter, Robert; Kermode, Frank. The Literary Guide to the Bible. Harvard University Press. p. 503. ISBN 978-0-674-26141-9.
- ^ Sanders, E.P. (). The Historical Figure of Jesus. Penguin books. Penguin Adult. pp. 63–64. ISBN 978-0-14-014499-4. Accesat în .
- ^ Ehrman, Bart D. (). The New Testament: A Historical Introduction to the Early Christian Writings. Oxford University Press. p. 43. ISBN 978-0-19-512639-6. Accesat în .
- ^ a b Ehrman, Bart D. (). Lost Christianities: The Battles for Scripture and the Faiths We Never Knew (în engleză). Oxford University Press. p. 235. ISBN 978-0-19-518249-1.
- ^ Wansbrough, Henry (). Muddiman, John; Barton, John, ed. The Gospels. Oxford University Press. p. 243. ISBN 978-0-19-958025-5.
Finally it is important to realize that none of the four gospels originally included an attribution to an author. All were anonymous, and it is only from the fragmentary and enigmatic and—according to Eusebius, from whom we derive the quotation—unreliable evidence of Papias in 120/130 CE that we can begin to piece together any external evidence about the names of their authors and their compilers. This evidence is so difficult to interpret that most modern scholars form their opinions from the content of the gospels themselves, and only then appeal selectively to the external evidence for confirmation of their findings.
- ^ Ehrman, Bart D. (). Truth and Fiction in The Da Vinci Code: A Historian Reveals What We Really Know about Jesus, Mary Magdalene, and Constantine (în engleză). Oxford University Press. p. 111. ISBN 978-0-19-534616-9.
- ^ Ehrman, Bart D. (). Truth and Fiction in The Da Vinci Code: A Historian Reveals What We Really Know about Jesus, Mary Magdalene, and Constantine (în engleză). Oxford University Press. p. 110. ISBN 978-0-19-534616-9.
- ^ a b Ehrman, Bart D. (). The Lost Gospel of Judas Iscariot: A New Look at Betrayer and Betrayed (în engleză). Oxford University Press. p. 143. ISBN 978-0-19-971104-8.
- ^ Leach, Edmund (). „Fishing for men on the edge of the wilderness”. În Alter, Robert; Kermode, Frank. The Literary Guide to the Bible. Harvard University Press. p. 590. ISBN 978-0-674-26141-9.
- ^ Ehrman, Bart D. (). Forged : writing in the name of God : why the Bible's authors are not who we think they are. New York: HarperOne. p. 225. ISBN 978-0-06-201262-3. OCLC 781425122.
When the Gospels of the New Testament are alluded to and quoted by authors of the early second century, they are never entitled, never named. Even Justin Martyr, writing around 150-160 CE, quotes verses from the Gospels, but does not indicate what the Gospels were named. For Justin, these books are simply known, collectively, as the "Memoirs of the Apostles." It was about a century after the Gospels had been originally put in circulation that they were definitively named Matthew, Mark, Luke, and John. This comes, for the first time, in the writings of the church father and heresiologist Irenaeus, around 180-85 CE.
- ^ a b Pokorný, Petr (). From the Gospel to the Gospels: History, Theology and Impact of the Biblical Term 'euangelion'. Beihefte zur Zeitschrift für die neutestamentliche Wissenschaft. De Gruyter. p. 187. ISBN 978-3-11-030060-4. Accesat în .
- ^ Estimarea datării evangheliilor după: Kirby, Peter. Early Christian Writings. 2006. 2 febbraio 2006 <http://www.earlychristianwritings.com/>.
Bibliografie
- Alexander, Loveday (). „What is a Gospel?”. În Barton, Stephen C. The Cambridge Companion to the Gospels. Cambridge University Press. ISBN 9780521807661.
- Allen, O. Wesley (). Reading the Synoptic Gospels. Chalice Press. ISBN 978-0827232273.
- Anderson, Paul N. (). The Riddles of the Fourth Gospel: An Introduction to John. Fortress Press. ISBN 978-1451415551.
- Aune, David E. (). The New Testament in its literary environment. Westminster John Knox Press. ISBN 978-0-664-25018-8.
- Bauckham, Richard (). Jesus and the Eyewitnesses: The Gospels as Eyewitness Testimony. Eerdmans. ISBN 978-0802863904.
- Beaton, Richard C. (). „How Matthew Writes”. În Bockmuehl, Markus; Hagner, Donald A. The Written Gospel. Oxford University Press. ISBN 978-0-521-83285-4.
- Boring, M. Eugene (). Mark: A Commentary. Presbyterian Publishing Corp. ISBN 978-0-664-22107-2.
- Brown, Raymond E. (). The Gospel according to John (I–XII): Introduction, Translation, and Notes, vol. 29, Anchor Yale Bible. Yale University Press. ISBN 9780385015172.
- Brown, Raymond E. (). An introduction to the New Testament. New York: Doubleday. ISBN 0-385-24767-2. OCLC 35990175.
- Brown, Raymond E. (). An introduction to the New Testament. New Haven, Conn.: Yale University Press. ISBN 978-0-300-14016-3. OCLC 762279536.
- Burge, Gary M. (). „Gospel of John”. În Evans, Craig A. Routledge Encyclopedia of the Historical Jesus. Routledge. ISBN 978-1317722243.
- Burkett, Delbert (). An introduction to the New Testament and the origins of Christianity. Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-00720-7.
- Burridge, R.A. (). „Gospels”. În Rogerson, J.W.; Lieu, Judith M. The Oxford Handbook of Biblical Studies. Oxford University Press. ISBN 978-0199254255.
- Charlesworth, James H. (). The Historical Jesus: An Essential Guide. Abingdon Press. ISBN 978-0687021673.
- Cousland, J.R.C. (). Coogan, Michael David; Brettler, Marc Zvi; Newsom, Carol Ann; Perkins, Pheme, ed. The New Oxford Annotated Bible: New Revised Standard Version. Oxford University Press. p. 1744. ISBN 978-0-19-528955-8.
- Cousland, J.R.C. (). Coogan, Michael David; Brettler, Marc Zvi; Newsom, Carol Ann; Perkins, Pheme, ed. The New Oxford Annotated Bible: New Revised Standard Version. Oxford University Press. p. 1380. ISBN 978-0-19-027605-8.
- Cross, Frank Leslie; Livingstone, Elizabeth A. (). The Oxford Dictionary of the Christian Church. Oxford University Press. ISBN 978-0192802903.
- Culpepper, R. Alan (). „The Christology of the Johannine Writings”. În Kingsbury, Jack Dean; Powell, Mark Allan Powell; Bauer, David R. Who Do You Say that I Am?: Essays on Christology. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664257521.
- Donahue, John (). The Gospel of Mark. Liturgical Press. ISBN 978-0814659656.
- Duling, Dennis C. (). „The Gospel of Matthew”. În Aune, David E. The Blackwell Companion to the New Testament. Wiley-Blackwell. ISBN 978-1444318944.
- Dunn, James D.G. (). „The Tradition”. În Dunn, James D.G.; McKnight, Scot. The Historical Jesus in Recent Research. Eisenbrauns. ISBN 978-1575061009.
- Edwards, James R. (). The Gospel according to Luke. Wm. B. Eerdmans Publishing. ISBN 978-0802837356.
- Edwards, James R. (). The Gospel according to Mark. Wm. B. Eerdmans Publishing. ISBN 978-0851117782.
- Ehrman, Bart D. (). Misquoting Jesus. Harper Collins.
- Ehrman, Bart D. (). Lost Christianities. Oxford University Press. ISBN 978-0195182491.
- Ehrman, Bart D. (). Jesus: Apocalyptic Prophet of the New Millennium. Oxford University Press. ISBN 978-0199839438.
- Fant, Clyde E.; Reddish, Mitchell E. (). Lost Treasures of the Bible. Eerdmans. ISBN 9780802828811.
- Gabel, John; et al. (). The Bible as Literature. Oxford University Press. ISBN 978-0-19-509285-1.
- Gamble, Harry (). The New Testament Canon: Its Making and Meaning. Fortress Press. ISBN 978-0-8006-0470-7.
- Gerhardsson, Birger (). Memory and Manuscript: Oral Tradition and Written Transmission in Rabbinic Judaism and Early Christianity. Eerdmans. ISBN 9780802843661.
- Goodacre, Mark (). The Synoptic Problem: A Way Through the Maze. A&C Black. ISBN 978-0567080561.
- Harrington, Daniel J. (). The Gospel of Matthew. Liturgical Press. ISBN 978-0814658031.
- Hatina, Thomas R. (). „Gospel of Mark”. În Evans, Craig A. Routledge Encyclopedia of the Historical Jesus. Routledge. ISBN 978-1317722243.
- Hengel, Martin (). Studies in the Gospel of Mark. Fortress Press. ISBN 978-1592441884.
- Honoré, A.M. (). „A statistical study of the synoptic problem”. Novum Testamentum. 10 (2/3): 95–147. doi:10.2307/1560364. JSTOR 1560364.
- Hurtado, Larry W. (). Lord Jesus Christ: Devotion to Jesus in Earliest Christianity. Wm. B. Eerdmans Publishing. ISBN 978-0802831675.
- Johnson, Luke Timothy (). The New Testament: A Very Short Introduction. Oxford University Press. ISBN 978-0199745999.
- Johnson, Luke Timothy (). The Writings of the New Testament – An Interpretation, 3rd ed. Fortress Press. ISBN 978-1451413281.
- Keith, Chris; Le Donne, Anthony, ed. (), Jesus, Criteria, and the Demise of Authenticity, A&C Black
- Levine, Amy-Jill (). „Introduction”. În Levine, Amy-Jill; Allison, Dale C. Jr.; Crossan, John Dominic. The Historical Jesus in Context. Princeton University Press. ISBN 978-1400827374.
- Lieu, Judith (). „How John Writes”. În Bockmuehl, Markus; Hagner, Donald A. The Written Gospel. Oxford University Press. ISBN 978-0-521-83285-4.
- Lincoln, Andrew (). „Reading John”. În Porter, Stanley E. Reading the Gospels Today. Eerdmans. ISBN 978-0802805171.
- Lincoln, Andrew (). Gospel According to St John. Bloomsbury Publishing. ISBN 978-1441188229.
- Lindars, Barnabas; Edwards, Ruth; Court, John M. (). The Johannine Literature. A&C Black. ISBN 978-1-84127-081-4.
- Martens, Allan (). „Salvation Today: Reading Luke's Message for a Gentile Audience”. În Porter, Stanley E. Reading the Gospels Today. Eerdmans. ISBN 978-0802805171.
- Mckenzie, John L. (). The Dictionary of the Bible. Simon and Schuster. ISBN 978-0684819136.
- McMahon, Christopher (). „Introduction to the Gospels and Acts of the Apostles”. În Ruff, Jerry. Understanding the Bible: A Guide to Reading the Scriptures. Cambridge University Press. ISBN 978-0884898528.
- McNichol, Allan J. (). „Gospel, Good News”. În Freedman, David Noel; Myers, Allen C. Eerdmans Dictionary of the Bible. Eerdmans. ISBN 978-9053565032.
- Metzger, Bruce (). The New Testament: Its Background, Growth, and Content. Abingdon. ISBN 978-068-705-2639.
- Morris, Leon (). New Testament Theology. Zondervan. ISBN 978-0-310-45571-4.
- Nolland, John (). The Gospel of Matthew: A Commentary on the Greek Text. Eerdmans.
- O'Day, Gail R. (). „John”. În Newsom, Carol Ann; Ringe, Sharon H. Women's Bible Commentary. Westminster John Knox. ISBN 978-0281072606.
- Parker, D.C. (). The Living Text of the Gospels. Cambridge University Press. ISBN 978-0521599511.
- Perkins, Pheme (). „The Synoptic Gospels and the Acts of the Apostles: Telling the Christian Story”. În Barton, John. The Cambridge companion to biblical interpretation. Westminster John Knox Press. ISBN 978-0-521-48593-7.
- Perkins, Pheme (). Introduction to the Synoptic Gospels. Eerdmans. ISBN 978-0802865533.
- Perkins, Pheme (). Reading the New Testament: An Introduction. Paulist Press. ISBN 978-0809147861.
- Petersen, William L. (). „The Diatessaron and the Fourfold Gospel”. În Horton, Charles. The Earliest Gospels. Bloomsbury. ISBN 9780567000972.
- Porter, Stanley E. (). „Language and Translation of the New Testament”. În Rogerson, J.W.; Lieu, Judith M. The Oxford Handbook of Biblical Studies. Oxford University Press. ISBN 978-0199254255.
- Porter, Stanley E.; Fay, Ron C. (), The Gospel of John in Modern Interpretation, Kregel Academic
- Powell, Mark Allan (). Jesus as a Figure in History: How Modern Historians View the Man from Galilee. Eerdmans. ISBN 978-0-664-25703-3.
- Reddish, Mitchell (). An Introduction to The Gospels. Abingdon Press. ISBN 978-1426750083.
- Riesner, Rainer (). Jesus als Lehrer: Eine Untersuchung zum Ursprung der Evangelien-Überlieferung. J. C. B. Mohr. ISBN 9783161451959.
- Sanders, E.P. (). The Historical Figure of Jesus. Penguin. ISBN 9780141928227.
- Senior, Donald (). What are they saying about Matthew?. Paulist Press. ISBN 978-0-8091-3624-7.
- Telford, W.R. (). The Theology of the Gospel of Mark. Cambridge University Press. ISBN 978-0521439770.
- Theissen, Gerd; Merz, Annette () [1996]. The Historical Jesus: A Comprehensive Guide. Fortress Press. ISBN 978-1-4514-0863-8.
- Tuckett, Christopher (). „Gospel, Gospels”. În Freedman, David Noel; Myers, Allen C. Eerdmans Dictionary of the Bible. Eerdmans. ISBN 978-9053565032.
- Woodhead, Linda (). Christianity: A Very Short Introduction. Oxford University Press. ISBN 978-0199687749.
Legături externe
![Commons](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- 17 evanghelii necanonice, traduse în limba engleză Arhivat în , la Wayback Machine. Centrul Wesley pentru teologie aplicată
- Evangheliile gnostice – o alta perspectiva asupra religiei, 25 noiembrie 2008, Georgiana Fefea, Descoperă
- Despre Evanghelii, 26 septembrie 2006, CrestinOrtodox.ro