Liga Comuniștilor din Iugoslavia
Liga Comuniștilor din Iugoslavia | |
Savez Komunista Jugoslavije Zveza komunistov Jugoslavije Сојуз на комунистите на Југославија | |
![]() | |
Abreviere | СКЮ ![]() |
---|---|
Oameni cheie | |
Președinte | Iosip Broz Tito (cel mai remarcabil) |
Date | |
Înființat | 1919 Congresul de la Vukovar din 1920 |
Desființat | 1990 |
Sediu | Belgrad, RSF Iugoslavia |
Organizație de tineret | Liga Tinerilor Comuniști din Iugoslavia (1919-1948) |
Informații | |
Ideologie oficială | Comunism, Marxism-Leninism, Titoism |
Poziție politică | Extrema stângă |
Afiliere internațională | Comintern (până în 1943) Cominform (până în 1948) |
Culori oficiale | Roșu |
Modifică date / text ![]() |
Liga Comuniștilor din Iugoslavia (în sârbocroată Savez komunista Jugoslavije; slovenă Zveza komunistov Jugoslavije; macedoneană Сојуз на комунистите на Југославија, Sojuz na komunistite na Jugoslavija), inițial Partidul Comunist din Iugoslavia (în sârbocroată Komunistička partija Jugoslavije; slovenă Komunistična partija Jugoslavije; macedoneană Комунистичка партија на Југославија, Komunistička partija na Jugoslavija) (înainte de 1952) a fost un partid comunist major în Iugoslavia. Partidul a fost fondat ca un partid de opoziție în Regatul sârbilor, croaților și slovenilor în 1919.
După succesele din alegerile inițiale, partidul a fost interzis de guvernul regal și a rămas ilegal până la izbucnirea celui de-al Doilea Război Mondial; uneori era asuprit violent. După căderea Iugoslaviei în 1941, partizanii conduși de comuniști s-au implicat în Războiul de Eliberare Națională și au învins forțele Axei și sateliții locali într-un război civil sângeros. După eliberarea de sub ocupație străină în 1945, partidul și-a consolidat puterea și a înființat un sistem monopartid în Republica Socialistă Federativă Iugoslavia, care a durat până în 1991 când au izbucnit Războaiele iugoslave.
Partidul, care era condus de Iosip Broz Tito din 1937 până în 1980, a fost primul partid comunist la putere din istorie în Blocul răsăritean care s-a opus deschis politicii dictate de Uniunea Sovietică și astfel a fost expulzat din Cominform în 1948 după ce Stalin l-a acuzat pe Tito de naționalism. După epurările interne, partidul s-a redenumit în Liga Comuniștilor și a adoptat politica de auto-gestionare a muncitorilor și a comunismului independent, cunoscută sub numele de Titoism.
Partidul s-a desființat în ianuarie 1990 la un congres al partidului.
Lideri de partid
Nume | Mandat | poziție, note |
---|---|---|
Filip Filipović Živko Topalović | aprilie 1919 - iunie 1920 | secretari politici |
Vladimir Ćopić | secretar organizațional | |
Pavle Pavlović Jakov Lastrić | iunie 1920 - august 1921 | Președinți ai Comitetului Central al Partidului |
Filip Filipović Sima Marković | secretari politici | |
Vladimir Ćopić | secretar organizațional | |
După ce a fost interzis în 1921, de conducerea Partidului Central Alternativ, format în iunie 1921, și-a asumat conducerea Partidului Comunist: | ||
Kosta Novaković Triša Kaclerović Moša Pijade | august 1921 - iulie 1922 | Conducerea Partidului Central Alternativ |
O divizare din conducere a dus la formarea Comitetului Executiv al Partidului Comunist în Migrație aflat în opoziție față de conducere: | ||
Sima Marković | septembrie 1921 - iulie 1922 | Comitetului Executiv al Partidului Comunist in Migrație |
Facțiunile s-au reunit la Prima Conferință de Stat ținută la Viena, în iulie 1922. | ||
Sima Marković | iulie 1922 - mai 1923 | secretar |
Triša Kaclerović | mai 1923 - mai 1926 | secretar |
Sima Marković | mai 1926- aprilie 1928 | secretar politic |
Radomir Vujović | secretar organizațional | |
Comitetul Central a fost destituit în aprilie 1928 de Comintern și înlocuit de o conducere temporară. | ||
conducere temporară sub Đuro Đaković | aprilie - noiembrie 1928 | |
Jovan Mališić | Noiembrie 1928 - înainte de 1934 | secretar politic |
Đuro Đaković | noiembrie 1928 - 1929 | secretar organizațional |
Din 1930 conducerea partidului se afla în exil la Viena fără să mențină legătura cu statul pana în 1934. | ||
Milan Gorkić | decembrie 1934 - noiembrie 1936 | secretar politic |
Milan Gorkić | noiembrie 1936 - 23 octombrie 1937 | secretar general; asasinat la Moscova în 1939 |
Iosip Broz Tito | noiembrie 1936- May 1938 | secretar general; din decembrie 1936 |
conducere temporară sub Iosip Broz Tito | mai 1938 - martie 1939 | |
Iosip Broz Tito | martie 1939 - 4 mai 1980 | secretar general, ulterior Președinte al Prezidiului |
Nume | Mandat | Reprezentând |
Branko Mikulić (președinte interimar) | 19 octombrie 1978 - 23 octombrie 1979 | Bosnia și Herțegovina |
Stevan Doronjski (președinte interimar până pe 4 mai) | 23 octombrie 1979 - 20 octombrie 1980 | Voivodina |
Lazar Mojsov | 20 octombrie 1980 - 20 octombrie 1981 | Macedonia |
Dušan Dragosavac | 20 octombrie 1981 - 29 iunie 1982 | Croația |
Mitja Ribičič | 29 iunie 1982 - 30 iunie 1983 | Slovenia |
Dragoslav Marković | 30 iunie 1983 - 26 iunie 1984 | Serbia |
Ali Shukrija | 26 iunie 1984 - 25 iunie 1985 | Kosovo |
Vidoje Žarković | 25 iunie 1985 - 26 iunie 1986 | Muntenegru |
Milanko Renovica | 28 iunie 1986 - 30 iunie 1987 | Bosnia și Herțegovina |
Boško Krunić | 30 iunie 1987 - 30 iunie 1988 | Voivodina |
Stipe Šuvar | 30 iunie 1988 - 17 mai 1989 | Croația |
Milan Pančevski | 17 mai 1989 - 30 iunie 1990 | Macedonia |