Tommaso Grossi
Tommaso Grossi | |
![]() | |
Date personale | |
---|---|
Născut | [1][2][3][4] ![]() Bellano, Lombardia, Italia[2][4] ![]() |
Decedat | (63 de ani)[1][2][3][5] ![]() Milano, Imperiul Austriac[2][6] ![]() |
Înmormântat | cimitirul monumental din Milano[*] ![]() |
Cauza decesului | boală infecțioasă ![]() |
Cetățenie | ![]() ![]() |
Ocupație | scriitor poet jurist-poet[*] notar ![]() |
Locul desfășurării activității | Milano ![]() |
Limbi vorbite | limba italiană[7][8][2][3] ![]() |
Activitate | |
Studii | Universitatea din Pavia |
Limbi | limba italiană ![]() |
Specie literară | poezie ![]() |
Modifică date / text ![]() |
Tommaso Grossi (n. , Bellano, Lombardia, Italia – d. , Milano, Imperiul Austriac) a fost un poet și nuvelist italian.
Biografie
Tommaso Grossi s-a născut la Bellano, pe malurile lacului Como, și a absolvit Facultatea de Drept a Universității din Pavia în 1810, de unde a plecat la Milano pentru a-și exercita profesia; însă guvernul austriac, suspectându-i loialitatea, a intervenit în perspectivele sale și, prin urmare, Grossi a ajuns un simplu notar. Această suspiciune a fost bine fundamentată pe care a arătat-o în curând prin scrierea poeziei de luptă La Prineide (1814) în dialectul milanez, în care a descris în culori vii moartea tragică a lui Giuseppe Prina, trezorier în timpul Imperiului, pe care oamenii din Milano l-au sfâșiat și târât pe străzile orașului, atac instigat de agitatorii austrieci.
În 1816 a publicat alte două poezii, scrise la fel în milaneză, La Pioggia d'oro („Ploaia de aur”) și La Fuggitiva („Fugarul”). Aceste compoziții i-au asigurat prietenia cu Carlo Porta și Alessandro Manzoni, iar cei trei poeți au ajuns să formeze un fel de triumvirat literar al romantismului din Lombardia. Grossi a profitat de popularitatea poemelor sale milaneze pentru a încerca versul italian, în care a căutat să introducă realismul în mișcare care a dat o astfel de satisfacție în compozițiile sale timpurii; și în acest mod el a avut un succes cu poemul său Il degonda (1814).
Apoi a scris o poezie epică intitulată Lombarzii din prima cruciadă, o lucrare despre care Manzoni face o mențiune onorabilă în I Promessi Sposi. Această compoziție a obținut un succes neechivoc cu cel al oricărei alte poezii italiene din acel secol; a oferit însă subiectul succesului lui Giuseppe Verdi din 1843 cu I Lombardi alla prima crociata.
Exemplul lui Manzoni l-a indus pe Grossi să scrie un roman istoric intitulat Marco Visconti (1834), o lucrare care conține pasaje de adevărată descriere și patos profund. Puțin mai târziu, Grossi a publicat o poveste în versuri, Ulrico e Lida („Ulrico și Lida”), cu această publicație a încetat activitatea sa poetică.
După căsătoria sa în 1838, el a continuat să lucreze în calitate de notar în Milano până la moartea sa.
Note
- ^ a b c d Autoritatea BnF, accesat în
- ^ a b c d e f g Autoritatea BnF, accesat în
- ^ a b c d e IdRef, accesat în
- ^ a b c Dizionario Biografico degli Italiani, accesat în
- ^ a b SNAC, accesat în
- ^ Grossi, Thomas (BLKÖ)[*][[Grossi, Thomas (BLKÖ) (entry in the Biographisches Lexikon des Kaiserthums Oesterreich (vol. 5, p. 370))|]] Verificați valoarea
|titlelink=
(ajutor) - ^ Autoritatea BnF, accesat în
- ^ Virtual International Authority File, accesat în
Bibliografie
![Commons](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Commons-logo.svg/30px-Commons-logo.svg.png)
- Ignazio Cantù: Vita de opere di Tommaso Grossi. Milano, 1853.
- Raffaele Sirri Rubes: Opere poetiche. Tommaso Grossi. Napoli: Rossi, 1972.
- Marco Visconti: Tommaso Grossi. Milano: Arcipelago Ed., 1994. (Letteratura italiana 17). ISBN: 88-7695-113-X
- Aurelio Sargenti (coord.): Carteggio 1816 - 1853. Tommaso Grossi. Milano: Centro Nazionale Studi Manzoniani [u.a.], 2005. ISBN: 88-87924-87-2
- Acest articol conține text din Chisholm, Hugh, ed. (). „Grossi, Tommaso”. Encyclopædia Britannica (ed. 11). Cambridge University Press. , o publicație aparținând domeniului public. This work in turn cites: