Aichi D1A
Aichi D1A | |
---|---|
![]() | |
Призначення: | палубний пікіруючий бомбардувальник |
Перший політ: | 1934 |
Прийнятий на озброєння: | 1934 |
Знятий з озброєння: | 1942 |
Період використання: | 1934-1942 |
На озброєнні у: | ![]() |
Розробник: | Aichid |
Всього збудовано: | 590 |
Конструктор: | Aichid і Heinkel |
Екіпаж: | 2 особи |
Крейсерська швидкість: | 222 км/год |
Максимальна швидкість (МШ): | 309 (на висоті 3200 м) км/год |
Дальність польоту: | 927 км |
Практична стеля: | 6 980 м |
Довжина: | 9,30 м |
Висота: | 3,41 м |
Розмах крила: | 11,40 м |
Площа крила: | 37,7 м² |
Споряджений: | 2 610 кг |
Двигуни: | 1 х Hakajima Hikari (730 к.с.) |
Внутрішнє бомбове навантаження: | 1х250 кг, 2х30 кг |
Кулеметне озброєння: | 3х7,7-мм кулемети |
![]() |
Aichi D1A (яп. 九四式艦上爆撃機, kyūyon-shiki kanjō bakugekiki — Палубний пікіруючий бомбардувальник Тип 94/96) — серійний палубний пікіруючий бомбардувальник Імперського флоту Японії періоду Другої світової війни.
Кодова назва союзників — «С'юзі» (англ. Susie).
Історія створення
В 1933 році Імперський флот Японії зрозумів, що наявні прототипи палубних пікіруючих бомбардувальників, сконструйованих в рамках програми «7-Shi», зовсім не відповідають вимогам. Тому фірмам Aichi, Nakajima, a також 11-му арсеналу флоту в Йокосука було доручено розробити моделі які відповідатимуть новим специфікаціям «8-Shi». В цих нових специфікаціях основну увагу приділялось загальній міцності та маневреності літака, хоча й інші параметри теж мали бути покращені.
Компанія Aichi змогла доправити з Німеччини один літак Heiпkel Не-66 (експортний варіант — He-55) з двигуном Siemens SAM-22B (715 к.с.), який був спроектований під технічні вимоги ВПС Японії та повинен був відповідати умовам експлуатації як з поплавковим, так і зі звичайним шасі. Після отримання літака, група інженерів під керівництвом Токухішіро Ґоаке, почала підганяти літак під специфікацію. Була перероблена та підсилена конструкція шасі для застосування з авіаносців, встановлений посадковий гак, двигун «Сіменс» був замінений на 9-циліндровий двигун повітряного охолодження Nakajima Kotobuki 2-Kai-1 потужністю 580 к.с. з дволопатевим металевим гвинтом та обладнана додаткова кабіна стрільця-спостерігача. Модель отримала фабричний номер «AB-9».
Порівняльні випробування 1934 року, в яких брали участь також літаки Nakajima D2N та Yokosuka D2Y, виявили перевагу літака Aichi. Він показав себе більш стійким та маневреним. В результаті у грудні 1934 року з фірмою Aichi був укладений контракт на серійне виробництво літака, який отримав назву «Палубний пікіруючий бомбардувальник Тип 94» (або Aichi D1A1).
В 1935 році, Токухішіро Ґоаке запропонував вдосконалений варіант, з 9-ти циліндровим двигуном повітряного охолодження Nakajima Hikari 1 потужністю 730 к.с., а також з дещо покращеною аеродинамікою. Цей варіант був прийнятий на озброєння восени 1936 року під назвою «Палубний пікіруючий бомбардувальник Тип 96» (або Aichi D1A2).[1]
Конструкція
Літак Aichi D1A1 був біпланом з металічним каркасом та полотняно-металічною обшивкою. На відміну від прототипу, серійні літаки оснащувались новим капотом двигуна в вигляді кільця Тауненда та мали крило, стрілоподібне по передній кромці, а також руль напряму зміненої форми. В останніх 44 літаках D1A1 двигун був змінений на Nakajima Kotobuki 3 з дещо більшою потужністю.
Стрілецьке озброєння складалось з 2 синхронізованих 7,7-мм кулеметів «Тип 92», які стріляли вперед, та ще одного такого ж кулемета на рухомій установці в кабіні стрільця. Літак міг нести дві 30-кг бомби під крилами та одну 250-кг бомбу під фюзеляжем.[1]
Тактико-технічні характеристики
Технічні характеристики
D1A1 | D1A2 | |
---|---|---|
Екіпаж | 2 особи | 2 особи |
Довжина | 9,4 м | 9,3 м |
Висота | 3,45 м | 3,41 м |
Розмах крил | 11,37 м | 11,4 м |
Площа крил | 34,05 м² | 34,7 м² |
Маса пустого | 1 400 кг | 1 516 кг |
Маса спорядженого | 2 400 кг | 2 500 кг |
Максимальна маса | - | 2 610 кг |
Навантаження на крило | 70.5 кг/м² | 72 кг/м² |
Двигуни | 1 х Nakajima Kotobuki 2-Kai-1 | 1 х Nakajima Kotobuki 3 |
Потужність | 580 к. с. | 730 к. с. |
Питома потужність | 4.3 кг/к.с. | 3.8 кг/к.с. |
Максимальна швидкість | 280 км/г (на висоті 2050 м) | 309 км/г (на висоті 3200 м) |
Крейсерська швидкість | - | 222 км/г |
Операційна дальність | 1 056 км | 926 км |
Практична стеля | 7 000 м | 6 980 м |
Час набору висоти | 3000 м за 9 хв. 30 с. | 3000 м за 7 хв. 51 с. |
Озброєння
- Кулеметне: 3 × 7,7 мм кулемети «Тип 92» (2 курсові, один в турелі)
- Бомбове навантаження:
- 2× 30 кг бомби
- 1× 250 кг бомба
Модифікації
- D1A1 — прототип, модифікація He 66; двигун Nakajima Kotobuki 2 КАІ1 (580 к.с.); — 1 екземпляр
- D1A1 — серійний, двигун Nakajima Kotobuki 2-Kai-1 (580 л.с.); встановлений новий капот, модифіковане крило; останні 44 літаки мали двигун Kotobuki 3 (580 к.с.); — 162 екземпляри
- D1A2 — серійний, модифікація D1A1; встановлені обтічники шасі, двигун Nakajima Hikari 1 (730 к.с.); встановлений обтічник двигуна NACA; модифіковане скління; — 428 екземплярів
Історія використання
Літаки Aichi D1A активно використовувались під час японсько-китайської війни, причому як з палуб авіаносців, так і з сухопутних баз. Широку відомість їм принесло потоплення 12 грудня 1937 року американського канонерського човна «Панай», який евакуював з Нанкіну працівників посольства США.
До моменту початку війни на Тихому океані літак застарів. В частинах другої лінії залишалось 68 бомбардувальників D1A2, решта використовувались як навчальні. Вони брали обмежену участь в бойових діях на Філіппінах, а також перебували на озброєнні 31-го авіазагону аж до осені 1942 року.[2] Не зважаючи на обмежене використання D1A отримали від союзників кодове ім'я «С'юзі» (англ. Susie).[1]
Деякі D1A було передано Маньчжурії, де вони виконували роль берегової авіації.
Оператори
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/Ryujo%26D1A2.jpg/200px-Ryujo%26D1A2.jpg)
Японська імперія[1]
- Авіація імперського флоту Японії
- 12-ий авіазагін ВПС
- 13-ий авіазагін ВПС
- 14-ий авіазагін ВПС
- 15-ий авіазагін ВПС
- 31-ий авіазагін ВПС[2]
- Авіаносець Акаґі
- Авіаносець Каґа
- Авіаносець Рюдзьо
- Повітряні сили Маньчжурії
Джерела
- Обухович В. А., Кульбака С. П., Сидоренко С. И. Самолёты второй мировой войны.- Мн.: ООО «Попурри», 2003.- 736 с.:ил. ISBN 985-438-823-9.
- О. Дорошкевич Самолеты Японии второй мировой войны.-Минск, Харвест, 2004
- М. Шарп. Самолеты Второй Мировой/М. АСТ, 2000—352 с. ISBN 5-17-002174-7
- (англ.)
- Харук А.И. Ударная авиация Второй Мировой - штурмовики, бомбардировщики, торпедоносцы. — Москва : Яуза::ЭКСМО, 2012. — 400 с. — ISBN 978-5699595877. (рос.)
Посилання
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Aichi D1A
Примітки
- ↑ а б в г Francillon, 1970, с. 268-271.
- ↑ а б Харук, 1970, с. 354-355.
|
|
|