Austin A30
![Austin A30](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ea/Austin_%2826287138126%29.jpg/300px-Austin_%2826287138126%29.jpg)
![Austin A30 на вікісховищі](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/94/Gnome-go-next.svg/10px-Gnome-go-next.svg.png)
Виробник: | ![]() |
Роки виробництва: | 1951 — 1956 |
Складання: | ![]() ![]() |
Клас: | малий сімейний авт. (C) |
Інші позначення : | Austin Seven[2] |
Довжина: | 3467 мм[3] |
Ширина: | 1397 мм[3] |
Колісна база: | 2019 мм[3] |
Austin A30 — малий сімейний автомобіль (за британською класифікацією), що виготовлявся компанією Austin з травня 1952 по вересень 1956 рр. Був представлений у 1951 р. на Ерлс Корт як «Новий Austin Seven» ставши конкурентом Morris Minor.
Спочатку автомобіль коштував £507, на £62 менше за Minor.[4]
Дизайн
Хоч Austin попередньо й найняли американського індустріального дизайнера Реймонда Лоуві (Raymond Loewy), його проект відхилили. А зовнішній вигляд автомобіля створив дизайнер «Остіна» Рікардо Бурці (Ricardo 'Dick' Burzi).[5]
Конструкція
Конструкцію тримального (несучого) кузова розробив T.K. Garrett, котрий до роботи у Austin був аерокосмічним інженером. Вперше «Остін» не мав окремої рами, що робило його легшим (а сам кузов жорсткішим) за більшість тодішніх автомобілів. В салоні спереду були два окремих сидіння, а ззаду диван — усі з ПВХ-обивкою. Шкіряна обивка була опцією. З метою економії автомобіль мав тільки один центрально розміщений задній ліхтар, що поєднував функції габарита, стоп-сигналу та підсвітки номера, один двірник та протисонячний козирик (водія). Двірник та протисонячний щиток зі сторони пасажира, опалювач були опціями.
Спочатку автомобіль мав тільки 4-дверний кузов седан. У 1953 р. з'явились 2-дверні варіанти, а у 1954 р. фургони та універсали (Countryman).[6] Попри менший аніж у фургонів BMC Minor вантажний об'єм (1,7 м3 проти 2,15 м3), «Остін» мав аналогічну вантажність. Завдяки малій масі та жорсткості, автомобіль став популярним серед підприємців.
До появи наступника (Austin A35) у 1956 р. було виконано 223264 авт.[7][8]
На відміну від А35 у А30 було менше заднє скло, семафорні покажчики поворотів (англ. traficators) — своєрідні прапорці, що виходили з центральної стійки.
Austin A30, разом з потужнішим наступником А35, були доволі успішними на гонках седанів у 1950-их рр., й досі деякі екземпляри беруть участь у історичних змаганнях.
![]() |
![]() | ![]() | ![]() |
Динамічні характеристики
Рядний 4-циліндровий двигун серії «А» свого часу був витвором мистецтва, маючи витрату палива меншу 7 л/100 км (42 милі на галон). Завзятий водій міг розвинути максимальну швидкість у 70 миль/год (110 км/год) (заводські дані). Проведений дорожний тест журналом The Motor встановив максимальну швидкість у 67,2 милі/год (108,1 км/год), час розгону 0—60 миль/год 42,3 с. Гальмівна система з барабанними механізмами мала гібридний привід — спереду гідравлічний, ззаду: гідравлічний циліндр діяв на механічний привід стоянкового гальма. Гідромеханічний привід хоч і був прийнятним, критикували через застарілість. Стоянкове гальмо з системою важелів було доволі ефективним, а його важіль знаходився у незвичному місці — праворуч від сидіння водія (автомобілі з правим кермом). Нерівності дороги долала передня незалежна пружинна підвіска та залежна ресорна задня.
Випробуваний у 1952 р. журналом The Motor автомобіль мав максимальну швидкість 62 милі/год (100 км/год), розгін 0—50 миль/год (80 км/год) за 29 с. Витрата палива становила 38,8 миль на імперський галон (7,28 л/100 км, 32,3 милі на амер. галон). Разом з податками тестовий автомобіль коштував £553. Радіоприймач коштував додаткові £43, опалювач £9.[9] Динамічні характеристики залежали від доступного палива. На початку Другої світової війни високооктанове паливо зникло з продажу у Великій Британії. А доступне з початку 1952 р. паливо з октановим числом 70 вимагало зниження ступеня стиску двигуна, що і знижувало потужність усіх автомобілів, особливо малолітражних. З відновленням продажу високооктанового палива проблема зникла, що видно на прикладі А30 та його наступника А35.[10]
Австралійське виробництво
У Австралії А30 виготовлявся підприємством Austin Motor Company (Australia) Pty Ltd впродовж 1952—1954 рр., а British Motor Corporation (Australia) Pty Ltd у 1954—1956 рр.[11]
Двигун
- 803 см. куб. BMC (A-Series) 4-циліндровий рядний
- діаметр циліндра — 58 мм, хід поршня — 76 мм
- газорозподільчий механізм з верхнім розташуванням клапанів і нижнім розподільчого вала (OHV)
- ступінь стиску 7,2
- карбюратор Zenith 26JS або 26VME
- 28 к.с. (21 кВт) при 4400 об/хв
- 54 Н·м при 2200 об/хв
New Austin Seven та Austin A30 Seven
У ранній торговій літературі зустрічаються назви New Austin Seven[12] та Austin A30 Seven.[13]
Посилання
- ↑ Barry Anderson, Building Cars in Australia, 2012, page 198
- ↑ AUSTIN SEVEN Car Sales Brochure c1953 #850, www.ebay.ie, as archived at web.archive.org
- ↑ а б в Culshaw, David; Horrobin, Peter (1974). Complete Catalogue of British Cars. Macmillan. ISBN 0-333-16689-2.
- ↑ Robson, Graham (2006). A–Z British Cars 1945–1980. Herridge & Sons. ISBN 0-9541063-9-3.
- ↑ Adams, Keith. Austin A30/A35. www.aronline.co.uk. Архів оригіналу за 9 травня 2016. Процитовано 19 квітня 2016.
- ↑ Elias, Mark (20 лютого 2012). A Mighty Fun Sprite. Autoweek. 62 (4): 21. ISSN 0192-9674.
- ↑ Austin A30-35 at Austin Memories. Архів оригіналу за 4 May 2012. Процитовано 19 квітня 2012.
- ↑ Sedgwick, Michael; Gillies, Mark (1993). A–Z of cars 1945–1970. Bay View Books. ISBN 1-870979-39-7.
- ↑ The A30 Austin Seven Road Test. The Motor. 12 листопада 1952.
- ↑ Autocar. Т. 146 (nbr 4203). 28 травня 1977. с. 58—61.
- ↑ The Macquarie Dictionary of Motoring, 1986, page 24 & 62
- ↑ Austin Seven Brochure mx9293, www.ebay.co.uk, as archived at web.archive.org
- ↑ Austin A30 Seven 1951–56, storm.oldcarmanualproject.com [Архівовано 3 серпня 2018 у Wayback Machine.] Retrieved 27 June 2016
Література
- Post War Baby Austins (1988) Sharratt, Barney ISBN 978-0-85045-710-0
- Austin A30 & A35 Super Profile (1985), Henson, Kim, Haynes Publishing Group ISBN 0-85429-469-4
- Austin A30 & A35 1951 - 1962, Brooklands Books, ISBN 0-907073-70-0
- Allen, Michael (1985). British Family Cars of the Fifties. Haynes Publishing Group. ISBN 0-85429-471-6.
Зовнішні посилання
- http://www.austina30a35ownersclub.co.uk/
- The Austin A30 Site. A30 photographs, free screensaver, parts noticeboard+
- Austin Memories [Архівовано 23 лютого 2011 у Wayback Machine.] — Історія «Остіна» та Лонгбриджу
- Photo of A30 in New Zealand, 1964 [Архівовано 13 вересня 2016 у Wayback Machine.]