Jagdgeschwader 5
5-та винищувальна ескадра «Айсмеєр» Jagdgeschwader 5 "Eismeer" | |
---|---|
Емблема 5-ї винищувальної ескадри Люфтваффе | |
На службі | 20 січня 1942 — 4 травня 1945 |
Країна | ![]() |
Належність | ![]() |
Вид | ![]() |
Тип | винищувальна авіація |
Роль | завоювання панування в повітрі |
Чисельність | ескадра |
Гарнізон/Штаб | Петсамо |
Війни/битви | Друга світова війна: Східний фронт Оборона Заполяр'я Кампанія в Арктиці * Арктичні конвої * Операція «Катехізм» Стратегічна повітряна оборона Рейху |
Командування | |
Визначні командувачі | Готтардт Гендрік Гюнтер Шольц Генріх Ерлер |
Авіація | |
Винищувачі | Bf 109E/F/G Fw190A |
![]() |
5-та винищувальна ескадра «Айсмеєр» (нім. Jagdgeschwader 5 "Eismeer" (JG 5) — винищувальна ескадра Люфтваффе, що існувала у складі повітряних сил вермахту за роки Другої світової війни. Авіаційне формування створювалося у три етапи, у січні, березні та липні 1942 року шляхом реорганізації винищувальних підрозділів Люфтваффе, що базувалися в Норвегії та Фінляндії. Нова 5-та винищувальна ескадра «Айсмеєр» (JG 5), пізніше ця ескадра було названо «Арктична морська ескадра» (нім. Eismeergeschwader). Основним призначенням JG 5 було винищувальне прикриття окупованих північних територій Норвегії, Фінляндії, а також винищувальну підтримку наземних частин німецької армії, які вели бойові дії на Арктичному фронті в районі Мурманська.
Історія частини
Формування
У 1942 році командування Люфтваффе провело реорганізацію своїх винищувальних підрозділів, що базувалися в Норвегії та Фінляндії. У цьому контексті була створена нова 5-та винищувальна ескадра «Айсмеєр» (JG 5), пізніше цей підрозділ отримав назву «Арктична морська ескадра» (нім. Eismeergeschwader). Створення JG 5 відбулося в три етапи, у січні, березні та липні 1942 року. 10 січня штаб винищувальної групи «Норвегія» було відокремлено та утворило штаб нової 5-ї ескадри (нім. Geschwaderstab JG 5). Майор Готтардт Гендрік став першим командиром 5-ї ескадри винищувачів.
3 січня 1942 року 1-ша група JG 77, яка вже була дислокована в Норвегії, була перейменована на I групу нової ескадри і приписана до JG 5. Нею командував майор Йоахім Зегерт. 1-ша ескадрилья JG 77 була перейменована на 1-й «штаффель» JG 5, 2./JG 77 — на 2./JG 5 і 3./JG 77 на 3./JG 5.
У 1941 році 5-й повітряний флот створив винищувальну групу особливого призначення (нім. Jagdgruppe z.b.V.), спеціальну бойову групу винищувачів під командуванням майора Геннінга Штрумпелля. 3 січня 1942 року JGr z.b.V. стала ядром II. групи JG 5. 13-та ескадрилья JG 77 була перейменована на 4./JG 5. 5-та ескадрилья була офіційно створена з 15-ї ескадрильї JG 77, ескадрильї, яка була щойно створена. Створення 6-ї ескадрильї було відкладено до середини березня 1942 року. 21 березня 1./JG 5 була перейменована і стало 6./JG 5. Невдовзі з 10-ї ескадрильї JG 1 була створена нова 1./JG 5.
У січні 1942 року різноманітні додаткові винищувальні групи з кількох винищувальних крил (нім. Ergänzungsjagdgruppen), були консолідовані у Ванні, Франція, і сформовані у IV групу JG 1 з трьома ескадрильями під назвою 10-та, 11-та та 12-та ескадрильї. Першим великим завданням цієї авіагрупи стала операція «Доннеркіль», операція із завоювання переваги в повітрі в контексті підтримки операції «Цербер», яку проводили Крігсмаріне Німеччини. Метою цього завдання було забезпечити винищувальне прикриття німецьких лінійних кораблів «Шарнгорст» і «Гнейзенау» та важкого крейсера «Принц Ойген» під час їхнього прориву з Бреста до Німеччини. Наприкінці лютого — початку березня 1942 року IV група почала передислокацію на північ до Тронгейма. 21 березня IV./JG 1 була перейменована на III. Групу JG 5 і передана під командування гауптмана Гюнтера Шольца.
7-ма ескадрилья JG 5 була створена з Ergänzungsjagdgruppe 3 JG 3. 31 грудня 1941 року цей підрозділ вивели зі штату JG 3 і підпорядкували як окрему ескадрилью до винищувального командування Норвегія (нім. Jagdfliegerführer Norwegen). 24 квітня 1942 року 7-ма ескадрилья прибула до Петсамо, де її підпорядкували III. групі. 8-ма ескадрилья веде свою історію від окремої мисливської авіагрупи JG 26 (нім. Ergänzungsjagdgruppe Jagdgeschwader 26), яка була створена 22 червня 1941 року. 27 січня 1941 року цей «штаффель» став 11./JG 1 і 6 березня був переведений у Тронгейм-Ладе. Там його було перейменовано на 8./JG 5.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/df/Nordfinnland%2C_Liegeplatz_der_II._JG_5_mit_Bf_109_E%2C_Wi._1941-42.jpg/200px-Nordfinnland%2C_Liegeplatz_der_II._JG_5_mit_Bf_109_E%2C_Wi._1941-42.jpg)
Інші підрозділи надійшли з JG 1 у травні.
1942
На нову сформовану ескадру поклали завдання забезпечення винищувального прикриття окупованих північних територій, а також винищувальну підтримку наземних частин німецької армії, які вели бойові дії на Арктичному фронті в районі Мурманська.
На початку полярного літа 1942 року 5-й повітряний флот був посилений і до липня 1942 року мав у своєму складі загалом 250 справних літаків. Завдяки перевазі в повітрі, здобутій II. і III./JG 5 на початку року 5-й повітряний флот мав чисельну та значну якісну перевагу, а противник — радянські військово-повітряні сили — нараховували лише 170 справних бойових літаків. Командування також скористалося мережею радіолокаторів раннього попередження «Фрея»[en].
Протягом літа радянські ВПС передислокували на цей театр воєнних дій нові авіаційні формування, включно з 20-м винищувальним авіаційним полком, оснащеними новими Як-1, ефективним засобом протидії німецькому Bf 109F. 5-й флот зафіксував 26 бойових втрат у липні 1942 року, тоді як радянські ВПС втратили 32 власних літака, збитими або зниклими безвісти, головним чином унаслідок дій JG 5. 21 серпня 6./JG 5 заявив про 14 збитих радянських винищувачів. За радянськими даними, над Ваєнгою було збито 2 ЛаГГ-3 і 2 І-16, а два літаки здійснили вимушену посадку. JG 5 втратив два Bf 109, один був визнаний зниклим безвісти. JG 5 здобув близько 72 перемог у серпні, але радянські записи свідчать про втрату 24 радянських літаків, ще 7 пошкоджених і 13 зниклих безвісти, ще 4 були збиті вогнем з землі. Решту 1942 року підрозділи німецької ескадри дислокувалися в Тронгеймі та Кіркенесі, звідки атакували союзні арктичні конвої.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Messerschmitt_Bf_109_F-4%2C_6._JG_5%2C_1942_%281a%29.jpg/200px-Messerschmitt_Bf_109_F-4%2C_6._JG_5%2C_1942_%281a%29.jpg)
1943
До січня 1943 року підрозділи ескадри, оснащені літаками Focke-Wulf Fw 190, дислокувалися в південній Норвегії та Фінляндії. У середині 1943 року JG 5 досягла максимальної потужності, до її складу входило 14 ескадрилей; 12 «штаффелів» звичайних одномоторних винищувачів, оснащених Bf 109 і Fw 190, один — важкий «штаффель» (нім. Zerstörerstaffel), оснащений важкими винищувачами Bf 110, і Jabo — 14.(J)/JG 5 з Fw 190A. 1943 рік також був останнім роком, коли чотири групи JG 5 діяли як єдине ціле. Наприкінці 1943 року I і II. групи перевели з Норвегії та Фінляндії й до кінця війни ці дві авіагрупи билися окремо від головних сил винищувальної ескадри.
У середині 1943 року половина з 70-80 винищувачів JG 5, які перебували в I групі, базувались за Полярним колом, захищаючи постачання та перевезення.
1 вересня 1943 року майор Ґюнтер Шольц змінив оберстлейтенанта Готтардта Гендріка на посаді командира ескадри JG 5.
У листопаді 1943 року I./JG 5 перевели до Румунії для захисту нафтопереробних заводів у Плоєшті. Авіагрупу передали під командування 1-го повітряного флоту, а потім перейменували на III./JG 6; заміна ескадрі не надійшла. IV./JG 5 дислокувалася на Арктичному фронті, а потім у Південній Норвегії. До кінця війни цей підрозділ був кістяком протиповітряної оборони від нальотів союзників на бази підводних човнів у норвезьких Тронгеймі та Бергені.
1944
1 серпня 1944 року Генріх Ерлер був призначений командиром JG 5, замінивши оберстлейтенанта Шольца, який отримав посаду командира винищувального командування «Норвегія» (нім. Jagdfliegerführer Norwegen).
12 листопада 1944 року 29 бомбардувальників «Ланкастер» 9-ї та 617-ї ескадрилій Королівських ВПС атакували «Тірпіц» у фіорді Тромсе. Ерлер, командир JG 5, піднявся на перехоплення, але німецькі винищувачі запізнилися. «Тірпіц» був потоплений, при цьому загинуло тисячу моряків, членів його екіпажу. Ерлер був відданий під військовий трибунал; засуджений на три роки і позбавлений командування. Пізніше Ерлера було відновлено на посаді; він загинув 4 квітня 1945 року під час бойового вильоту у складі JG 7. Карл Деніц був рушійною силою засудження. Лише послужний список Ерлера як льотчика-винищувача врятував його від страти.
1945
На початку січня 1945 року і після засудження Ерлера розгляду справи військовим судом Рейху (нім. Reichskriegsgericht) оберстлейтенант Шольц, на додаток до своїх обов'язків командира командування «Норвегія» в Ставангер-Форусі, знову прийняв командування JG 5.
4 травня 1945 року у Люнебурзькій пустощі була підписана капітуляція військ вермахту. Усі німецькі збройні сили в Нідерландах, на північному заході Німеччини, включаючи Фризькі острови та Гельголанд і всі інші острови, а також сили в Шлезвіг-Гольштейні та в Данії, мали скласти свою зброю і беззастережно здатися. Ця капітуляція обумовлювала також останні німецькі формування у Норвегії, зокрема JG 5.
Загалом пілоти JG 5 здобули приблизно 3200 повітряних перемог під час Другої світової війни. Наприкінці воєнних дій втрати ескадри становили 435 осіб, убитих у бою або взятих у полон.
Командування
Командири JG 5
оберст Карл-Альфред Шумахер (10 січня — березень 1942);
- оберстлейтенант Готтардт Гендрік (березень 1942 — 31 серпня 1943);
- оберстлейтенант Гюнтер Шольц (1 вересня 1943 — 26 липня 1944);
майор Генріх Ерлер (1 серпня — грудень 1945);
- оберстлейтенант Гюнтер Шольц (січень — 8 травня 1944).
Командири I./JG 5
- Майор Йоахім Зігерт (нім. Joachim Seegert) (20 січня — 20 березня 1942);
- Гауптман Йоахім фон Верен (нім. Joachim von Wehren) (20 березня 1942 — лютий 1943);
- Гауптман Герхард Венгель (нім. Gerhard Wengel) (лютий 1943 — 10 січня 1944);
- Оберлейтенант Роберт Мюллер (нім. Robert Müller) (10 — 25 січня 1944, ТВО);
- Майор Еріх Герліц (нім. Erich Gerlitz) (25 січня — 16 березня 1944);
Майор Горст Карганіко (26 березня — 27 травня 1944);
Гауптман Теодор Вайссенбергер (4 червня — 14 жовтня 1944).
Командири II./JG 5
- Майор Геннінґ Штрюмпель (нім. Hennig Strümpell) (січень — квітень 1942);
Гауптман Горст Карганіко (квітень 1942 — 26 березня 1944);
Гауптман Теодор Вайссенбергер (26 березня — 3 червня 1944);
- Оберлейтенант Ганс Тецнер (нім. Hans Tetzner) (4 червня — 19 липня 1944);
- Оберстлейтенант Франц Віенгузен (нім. Franz Wienhusen) (1 вересня — жовтень 1944);
- Гауптман Герберт Треппе (нім. Herbert Treppe) (лютий — травень 1945).
Командири III./JG 5
- Гауптман Гюнтер Шольц (березень 1942 — червень 1943);
майор Генріх Ерлер (червень 1943 — травень 1944);
- Гауптман Франц Дерр (травень 1944 — травень 1945);
- Оберлейтенант Рудольф Глекнер (нім. Rudolf Glöckner) (травень 1945, ТВО).
Командири IV./JG 5
- Гауптман Ганс Крігель (нім. Hans Kriegel) (26 червня 1942 — квітень 1944);
- Оберлейтенант Рудольф Людер (нім. Rudolf Lüder) (жовтень 1943, ТВО);
- Гауптман Фріц Штендель (нім. Fritz Stendel) (15 травня 1944 — травень 1945).
Командири 13. (Z)/JG 5
- Оберлейтенант Фелікс Маріа Брендіс (нім. Felix Maria Brandis) (25 січня — 2 лютого 1942);
- Оберлейтенант Макс Франціскет (нім. Max Franzisket) (лютий — березень 1942, ТВО);
- Оберлейтенант Карл-Фріц Шлоссштайн (нім. Karl-Fritz Schloßstein) (березень 1942 — червень 1943);
- Оберлейтенант Ганс Кірхмаєр (нім. Hans Kirchmeier) (червень — вересень 1943, ТВО);
- Гауптман Герберт Треппе (нім. Herbert Treppe) (червень 1943 — липень 1944).
Командири 14. (Jabo)/JG 5
Гауптман Фрідріх-Вільгельм Штракелайн (нім. Friedrich-Wilhelm Strakeljahn) (лютий 1943 — лютий 1944).
Основні райони базування 5-ї винищувальної ескадри
Основні райони базування штабу 5-ї винищувальної ескадри
Час[1] | Місто | Основний літак |
---|---|---|
травень 1942 — лютий 1944 | ![]() | Bf 109E/F/G, Fw 190A |
лютий — 10 травня 1944 | ![]() | Bf 109G |
10 травня — грудень 1944 | ![]() | Bf 109G |
грудень 1944 — березень 1945 | ![]() | Bf 109G, Fw 190A |
березень — травень 1945 | ![]() | Bf 109G |
Основні райони базування I./JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
20 січня 1942 — 1 серпня 1943 | ![]() | Bf 109F/G, Fw 190A |
1 серпня — 15 листопада 1943 | ![]() | Bf 109G |
15 листопада 1943 — 9 січня 1944 | ![]() | |
9 січня — лютий 1944 | ![]() | |
лютий — 25 лютого 1944 | ![]() | |
25 лютого — 7 червня 1944 | ![]() | |
7 — 14 червня 1944 | ![]() | |
14 червня — 2 липня 1944 | ![]() | |
2 липня — 5 серпня 1944 | ![]() | |
5 — 15 серпня 1944 | ![]() | |
15 серпня — жовтень 1944 | ![]() | |
жовтень — 14 жовтня 1944 | ![]() |
Основні райони базування II./JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
25 січня — квітень 1942 | ![]() | Bf 109E |
квітень — травень 1942 | ![]() | Bf 109E/F |
травень — жовтень 1942 | ![]() | Bf 109F |
жовтень 1942 — 3 листопада 1943 | ![]() | Bf 109F/G |
3 листопада 1943 — березень 1944 | ![]() | Bf 109G |
березень — квітень 1944 | ![]() | |
квітень — 31 травня 1944 | ![]() | |
31 травня — 15 червня 1944 | ![]() | |
15 червня — 1 липня 1944 | ![]() | |
1 липня — 16 жовтня 1944 | ![]() | |
16 жовтня — жовтень 1944 | ![]() | |
лютий — травень 1945 | ![]() | Fw 190A, Bf 109G |
Основні райони базування III./JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
березень — квітень 1942 | ![]() | Bf 109E |
квітень 1942 — жовтень 1944 | ![]() | Bf 109E/F/G |
жовтень — 31 жовтня 1944 | ![]() | Bf 109G |
31 жовтня — 8 листопада 1944 | ![]() | |
8 листопада — 1 грудня 1944 | ![]() | Bf 109G, Fw 190A |
1 грудня 1944 — 8 травня 1945 | ![]() |
Основні райони базування IV./JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
26 червня 1942 — 1 лютого 1944 | ![]() | Bf 109F/G, Fw 190A |
1 лютого — серпень 1944 | ![]() | Bf 109G, Fw 190A |
серпень — 31 жовтня 1944 | ![]() | |
31 жовтня — 6 листопада 1944 | ![]() | |
6 листопада 1944 — березень 1945 | ![]() | |
березень — 8 травня 1945 | ![]() |
Основні райони базування 13. (Z)/JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
16 березня 1942 — 9 січня 1944 | ![]() | Bf 110E/F/G |
9 січня — січень 1944 | ![]() | Bf 110G |
січень — 16 лютого 1944 | ![]() | |
16 лютого — травень 1944 | ![]() | |
травень — 18 липня 1944 | ![]() |
Основні райони базування 14. (Jabo)/JG 5
Час | Місто | Основний літак |
---|---|---|
лютий 1943 — лютий 1944 | ![]() | Fw 190A |
Список кавалерів Лицарського хреста Залізного хреста JG 5
- Позначення
Ім'я | Звання | Підрозділ | Лицарського хреста | Лицарського хреста з дубовим листям | Лицарського хреста з дубовим листям та мечами | Лицарського хреста з дубовим листям, мечами та діамантами |
---|---|---|---|---|---|---|
Генріх Бартельс | оберфельдфебель | 8./JG 5 | 13 листопада 1942 | |||
Альберт Бруннер | оберфельдфебель | 6./JG 5 | 3 липня 1943 | |||
Горст Карганіко | оберлейтенант | 6./JG 5 | 25 вересня 1941 | |||
Гуго Дамер | оберфельдфебель | 6./JG 5 | 1 серпня 1941 | |||
Ганс Добрих | фельдфебель | 6./JG 5 | 19 вересня 1943 | |||
Франц Дерр | гауптман | III./JG 5 | 19 серпня 1944 | |||
Генріх Ерлер | лейтенант | 6./JG 5 | 4 вересня 1942 | 2 серпня 1943 | ||
Руді Лінц | лейтенант | 12./JG 5 | 12 березня 1945 | |||
Рудольф Мюллер | фельдфебель | 6./JG 5 | 19 червня 1942 | |||
Гельмут Нойман | лейтенант | 14./JG 5 | 12 березня 1945 | |||
Якоб Норц | оберфельдфебель | 6./JG 5 | 26 березня 1944 | |||
Вальтер Шук | оберфельдфебель | 7./JG 5 | 8 квітня 1944 | 30 вересня 1944 | ||
Фрідріх-Вільгельм Штракелайн | гауптман | 14.(Jabo)/JG 5 | 19 серпня 1944 | |||
Теодор Вайссенбергер | лейтенант | 6./JG 5 | 13 листопада 1942 | 2 серпня 1943 |
Див. також
- 515-й винищувальний авіаполк (СРСР)
- 55-й гвардійський винищувальний авіаційний полк (СРСР)
- Supermarine Spitfire
- Рейд на Кіркенес та Петсамо
- Fritz X
- Список асів реактивної авіації Люфтваффе Другої світової війни
Посилання
- (нім.)
- Jagdgeschwader 5 «Eismeer»(англ.)
- Истребительная эскадра JG5 "Айсмеер" (Jagdgeschwader 5 "Eismeer"). на allaces.ru.(рос.)
- Jagdgeschwader 5
Література
- Wolfgang Dierich: Die Verbände der Luftwaffe 1935—1945 — Gliederungen und Kurzchroniken — Eine Dokumentation, Motorbuch-Verlag 1976
- Werner Gibrig: Jagdgeschwader 5 «Eismeerjäger» — Eine Chronik aus Dokumenten und Berichten 1941—1945. Motorbuch-Verlag
- Mombeek, Eric (2003). Eismeerjäger—Zur Geschichte des Jagdgeschwaders 5. Linkebeek, Belgium: ASBL, La Porte d'Hoves. ISBN 978-2-9600236-4-0.
Примітки
- ↑ Jagdgeschwader 5 "Eismeer".
|
- п
- о
- р
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9a/Generalfeldmarschall_Luftwaffe_Rechte_Seite.svg/90px-Generalfeldmarschall_Luftwaffe_Rechte_Seite.svg.png)
I • II • III • IV • V • VIII • IX • X • XI • XII • XIII • XIV • «Туніс» | |||||||
авіапольові | I • II • III • IV | ||||||
I • II • III • IV • V • VI • z.b.V. | |||||||
Інші |
|
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 9 · 10 · 11 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 21 · 22 · 31 · «Донець» | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 7 · 8 · 30 | |
1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7-ма парашутна • 7-ма повітряна • 8 • 9 • 10 • 11 • 20 • 21 • 22-га планерна • «Ердманн» | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 8 · 9 · 10 · 11 · 12 · 13 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 19 · 20 · 21 · 22 · 91 | |
1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 8 · 9 · 10 · 11 · 12 · 13 · 14 · 15 · 16 · 17 · 18 · 19 · 20 · 21 · 22 · 23 · 24 · 25 · 26 · 27 · 28 · 29 · 30 · 31 · 1-ша зенітна прожекторна · 2-га зенітна прожекторна · Навчальна | |
| |||||||||||
| |||||||||||
штурмові SG або Sch.G | 1 · 2 «Іммельман» · 3 · 4 · 5 · 9 · 10 · 77 · 101 · 102 · 103 · 104 · 111 · 151 · 152 | ||||||||||
Інші |
|