Leiocephalus
Curly-tailed lizard | |
---|---|
![]() | |
Leiocephalus carinatus | |
Біологічна класифікація ![]() | |
Царство: | Тварини (Animalia) |
Тип: | Хордові (Chordata) |
Клас: | Плазуни (Reptilia) |
Ряд: | Лускаті (Squamata) |
Підряд: | Ігуаноподібні (Iguania) |
Клада: | Pleurodonta |
Родина: | Leiocephalidae Frost & Etheridge, 1989 |
Рід: | Leiocephalus Gray, 1827[1] |
![]() |
Leiocephalus — єдиний рід у родині Leiocephalidae. Ендемік Вест-Індії. Однією з визначальних особливостей цих ящірок є те, що їхній хвіст часто скручується. Раніше їх вважали членами підродини Leiocephalinae у родині Tropiduridae. Наразі відомо 29 видів, усі входять до роду Leiocephalus.
Розповсюдження
Leiocephalus є рідними для Вест-Індії, а сучасні види живуть на Багамах, Теркс і Кайкос, Кайманових островах, Кубі, Еспаньйолі (Гаїті та Домініканська Республіка) і прилеглих невеликих островах[2][3]. Крім того, Leiocephalus carinatus і Leiocephalus schreibersii були завезені до Флориди[4].
Leiocephalus раніше мали значно ширший ареал, поширюючись на південь до Ямайки та на схід до Пуерто-Рико та кількох Малих Антильських островів[5]. Вони вимерли на більшій частині цього ареалу під час четвертинного вимирання (декотрі, такі як ямайський таксон L. jamaicensis, вимерли під час пізнього плейстоцену, задовго до прибуття перших індіанців у цей район)[6], але деякі представники радіації Малих Антильських островів збереглися до пізніших часів, можливо, залишаючись широко поширеними до європейської колонізації. Останні вцілілі представники радіації Малих Антильських островів, L. herminieri з Гваделупи та L. roquetus з Мартініки, вимерли на початку-середині 19 століття[7].
Загальна анатомія
Розмір Leiocephalus залежить від виду, але зазвичай вони мають довжину від морди до живота приблизно 9 см. Ці ящірки не мають стегнових пір, крилоподібних і піднебінних зубів. Крім того, спостерігають, що луски цих ящірок перекриваються[2].
Поведінка
Leiocephalus здебільшого харчуються членистоногими, наприклад комахами, але також зазвичай їдять квіти та фрукти[2][8]. Великі особини їдять дрібних хребетних, у тому числі анолісів[8][9].
Більшість видів цієї родини часто піднімають хвіст і скручують його. Це робиться як за наявності потенційного хижака, так і за його відсутності, хоча у деяких видів Leiocephalus це збільшується за наявності хижака. Це привертає увагу до хвоста, що збільшує шанси ящірки на втечу[10][11]. Хоча було припущено, що він також функціонує як територіальний показ[4], дослідження не змогли знайти підтвердження цьому, оскільки завивання хвоста не змінюється, коли присутній інший представник того самого виду[11].
Види
- Leiocephalus barahonensis
- Leiocephalus carinatus
- Leiocephalus cubensis
- Leiocephalus endomychus
- †Leiocephalus eremitus
- Leiocephalus greenwayi
- †Leiocephalus herminieri
- Leiocephalus inaguae
- Leiocephalus loxogrammus
- Leiocephalus lunatus
- Leiocephalus macropus
- Leiocephalus melanochlorus
- Leiocephalus onaneyi
- Leiocephalus personatus
- Leiocephalus pratensis
- Leiocephalus psammodromus
- Leiocephalus punctatus
- Leiocephalus raviceps
- Leiocephalus rhutidira
- †Leiocephalus roquetus
- Leiocephalus schreibersii
- Leiocephalus semilineatus
- Leiocephalus sixtoi
- Leiocephalus stictigaster
- Leiocephalus varius
- Leiocephalus vinculum
викопні:
- Leiocephalus cuneus
- Leiocephalus etheridgei
- Leiocephalus jamaicensis
- Leiocephalus partitus
Примітки
- ↑ "Leiocepalus ". Dahms Tierleben. www.dahmstierleben.de.
- ↑ а б в J., Vitt, Laurie (2014). Herpetology : an introductory biology of amphibians and reptiles. Caldwell, Janalee P. (вид. 4th). Amsterdam. ISBN 9780123869197. OCLC 839312807.
- ↑ Hedges, B. All Islands. CaribHerp. Процитовано 02.07.2019.
- ↑ а б Conant, R.; J.T. Collins (1998). A Field Guide to the Reptiles and Amphibians of Eastern and Central North America (вид. 3). с. 244–246. ISBN 978-0395904527.
- ↑ Search results | The Reptile Database. reptile-database.reptarium.cz. Процитовано 01.03.2021.
- ↑ Leiocephalus jamaicensis. The Reptile Database. Процитовано 01.03.2021.
- ↑ Bochaton, Corentin; Charles, Laurent; Lenoble, Arnaud (15 лютого 2021). Historical and fossil evidence of an extinct endemic species of Leiocephalus (Squamata: Leiocephalidae) from the Guadeloupe Islands. Zootaxa (англ.). 4927 (3): 383—409. doi:10.11646/zootaxa.4927.3.4. ISSN 1175-5334. PMID 33756701. S2CID 232337806.
- ↑ а б Kircher, B.L.; C.D. Robinson; M.A. Johnson (2014). Herbivory in the Northern Curly-tailed Lizard (Leiocephalus carinatus). Caribbean Herpetology. 50: 1—2. doi:10.31611/ch.50.
- ↑ Steinberg; Losos; Schoener; Spiller; Kolbe; Leal (2004). Predation-associated modulation of movement-based signals by a Bahamian lizard. PNAS. 11 (25): 9187—9192. doi:10.1073/pnas.1407190111. PMC 4078856. PMID 24843163.
- ↑ Cooper, W.E. (2007). Escape and its relationship to pursuit‐deterrent signaling in the Cuban curly‐tailed lizard Leiocephalus carinatus. Herpetologica. 63 (2): 144—150. doi:10.1655/0018-0831(2007)63[144:EAIRTP]2.0.CO;2.
- ↑ а б Kircher, B.K.; M.A. Johnson (2017). Why do curly tail lizards (genus Leiocephalus) curl their tails? An assessment of displays toward conspecifics and predators. Ethology. 123 (5): 342—347. doi:10.1111/eth.12603.