Svatý Antonínek
Kaple sv. Antonína Paduánského | |
---|---|
![]() Kaple sv. Antonína Paduánského | |
Místo | |
Stát | Česko![]() |
Souřadnice | 48°57′34,85″ s. š., 17°28′29,32″ v. d. |
![]() ![]() kaple sv. Antonína Paduánského | |
Základní informace | |
Církev | římskokatolická církev |
Provincie | moravská |
Diecéze | arcidiecéze olomoucká |
Děkanát | Veselí nad Moravou |
Status | kaple |
Užívání | celoročně přístupná, občasné bohoslužby,[1] hlavní pouť v neděli po sv. Antonínu (nejbližší 15. června 2025) |
Současný majitel | Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem |
Zasvěcení | svatý Antonín z Padovy |
Architektonický popis | |
Stavební sloh | baroko |
Typ stavby | rotunda s jednou lodí |
Výstavba | 1668–1670 |
Specifikace | |
Umístění oltáře | jihovýchod |
Azimut | 145° |
Další informace | |
Adresa | Blatnice pod Svatým Antonínkem, Česko![]() |
Kód památky | 16836/7-2165 (Pk•MIS•Sez•Obr•WD) |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Kaple svatého Antonína Paduánského nebo též Svatý Antonínek je významná římskokatolická barokní poutní kaple ze 17. století, zasvěcená svatému Antonínovi Paduánskému. Nachází se na Antonínském kopci mezi obcemi Ostrožská Lhota a Blatnice pod Svatým Antonínkem, 14 km jižně od Uherského Hradiště, na hranici okresů Uherské Hradiště a Hodonín a současně Zlínského a Jihomoravského kraje. Kaple má ochranu jako nemovitá kulturní památka České republiky[2] a je celoročně přístupná[1].
Dějiny
Místo
Poutní kaple svatého Antonína Paduánského stojí na kopcovitém výběžku Vizovické vrchoviny mezi obcemi Ostrožská Lhota a Blatnice pod Svatým Antonínkem, 14 km jižně od Uherského Hradiště. Tento kopec v minulosti nesl různá jména a sloužil ve svém okolí jako významný orientační bod, snad sloužil i k jeho obraně. Ještě předtím, než byla na kopci v 17. století vystavěna kaple, stával prý na jeho vrcholu velmi starý kříž. Dle názoru archeologů býval kopec dříve pohanským božištěm a slovanským pohřebištěm. Dle lidové pověsti tudy dokonce v 9. století při své cestě do Veligradu procházeli sv. Cyril a Metoděj. Na svazích kopce se po staletí rozkládají vinohrady, jeho vrcholek byl zalesněn pravděpodobně až v souvislosti s konáním poutí.
Založení a stavební rozvoj
Za vznikem poutní kaple na Svatém Antonínku stál sám kníže a majitel ostrožského panství Hartmann z Lichtenštejna, který 21. dubna 1662 požádal biskupskou konzistoř v Olomouci o povolení ke stavbě kaple na tomto kopci, čímž doufal odvrátit nepřízeň počasí, která panovala v kraji a často ohrožovala úrodu. Souhlas kníže obdržel po několika urgencích v roce 1668, kdy byl také na jaře za přítomnosti rektora uherskohradišťské jezuitské koleje a hejtmana ostrožského panství položen základní kámen kaple zasvěcené sv. Antonínu Paduánskému. Stavba byla dokončena roku 1670. V jejím inventáři z roku 1672 se nachází stříbrný kalich s patenou, ciborium z blatnického kostela, portatile (kámen s ostatky svatých) na jednom pevném oltáři a šest dřevěných svícnů.[3]
V letech 1696–1697 byla k původní osmiboké rotundě přistavěna chrámová loď za přispění italského štukatéra „Rezzy“-ho (zřejmě Rossi da Lucca),[pozn. 1] který také pro kapli zhotovil nový obraz sv. Antonína. Na výstavbě se v rámci roboty podíleli obyvatelé Blatnice, Ostrožské Lhoty a Hluku. Ve stejné době byl postaven i poutní dům poskytující poutníkům občerstvení.[3]
Blatnický farář a hlucký rodák Jiří Hnátek inicioval obnovu kaple v letech 1748–49, při níž byla nad presbytářem zbudována věžička. Při této rekonstrukci byl nedaleko vrcholu kopce odkryt vodní pramen, což mělo za následek zázračná uzdravení a zvýšení zájmu o toto poutní místo. V roce 1771 byly už v kapli dva oltáře (svaté rodiny a čtrnácti sv. pomocníků).[3]
Josefinské chátrání a následná obnova
Následkem reforem císaře Josefa II. bylo 13. května 1784 arcibiskupskou konzistoří povoleno rozprodat vybavení kaple a v roce 1786 byla z guberniálního výnosu Nr. 8905-2143 z 10. května 1786 (oznámeného 27. května 1786 krajským hejtmanstvím v Uherském Hradišti) kaple zrušena, odsvěcena, vybavení rozebráno pro potřeby chudých kostelů a budova prodána židovce Sáře Dobruškové, která ji chtěla použít na stavební materiál.[3] Kaple byla ponechána bez dřevěného chóru, dveří, oken, střechy i stropů a v ruinách se volně procházel dobytek.[4]
Po uklidnění poměrů a v době doznívání napoleonských válek se lidová zbožnost začala obnovovat, v roce 1810[pozn. 2] dal Martin Straka z Ostrožského Předměstí u kaple postavit kříž a po jednáních z let 1812–1815 a audienci u císaře Františka I. obec Blatnice zpustošenou kapli znovu získala (zakoupila ji z dobrovolných příspěvků nákladem 2000 zlatých[5]) a 30. května 1815 se zavázala k její opravě a věčnému udržování. Oprava však byla finančně náročná a vysvěcení se tak kaple nakonec dočkala teprve 16. června 1819, a to i s využitím příspěvků z okolních obcí a dokonce ze Slovenska. Klíče od kaple míval v té době blatnický farář, kterému též připadala ofěra jako kompenzace za pobyt cizích kněží při pouti.[3]
19. a 20. století
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a8/Svaty_Antoninek_08.jpg/220px-Svaty_Antoninek_08.jpg)
Čilý stavební ruch probíhal na přelomu 18. a 19. století: Kostelník a lidový malíř František Hána (1804–1877) zvaný „pantáta maléř“ vymaloval na strop presbytáře svůj[pozn. 3] obraz[6] sv. Antonína vznášejícího se nad kopcem s kaplí. V roce 1888 věnoval stavitel Slovák ze Strážnice kapli plastiku Večeře Páně umístěnou pod tímto obrazem. V roce 1898 proběhla generální oprava kaple nákladem obce Blatnice a při této příležitosti u ní obec vysázela jubilejní stromořadí na počest padesátiletého panování císaře Františka Josefa I. Když byl téhož roku blatnický farář a děkan Mořic Růžička prosit knížete Jana II. z Lichtenštejna o převzetí patronátu nad kaplí, sepsal za tímto účelem její možná první stručné dějiny. Kníže patronát nepřijal, ale nechal alespoň vlastním nákladem kapli vydláždit poštorenskými dlaždičkami. V květnu 1904 byl v ní Františkem Štáblem z Hodonína vystavěn nový (současný) hlavní oltář, který konsekroval 30. května 1905 olomoucký světicí biskup Karel Wisnar. Roku 1907 byly instalovány nové varhany a sochy. Roku 1913 bylo na jižní straně kaple vysázeno 26 akátů. Během první světové války byla v květnu 1917 na přání několika zbožných žen z Blatničky zakoupena pro kapli socha Panny Marie Svatohostýnské.
Další generální oprava proběhla v letech 1936–1937, kdy byla za 150.000 Kč vyzděna a železnými pásy stažena kupole, celá kaple dostala nový železobetonový strop, vyměněna byla také celá střecha i s okapy, hromosvody a kříži, rotunda nad kopulí a malá stříška byly pokryty měděným plechem, do štítu byla pořízena nová socha sv. Antonína, opraveny byly dveře, okna, přístavba sakristie i vítězný oblouk, kaple byla nově omítnuta a obílena, malá věž byla poněkud zvětšena a byla instalována nová dřevěná konstrukce pro upevnění zvonů (ke starému malému zvonu přibyl nový asi stokilogramový věnovaný dvěma místními rodinami).[7] Nástěnné malby „Sv. Antonín káže rybám“ a „Sv. Antonín káže lidu“ (též „Sv. Antonín káže v Padově“[8]) (datováno 3. srpna 1937) nad bočními oltáři jsou jedněmi z posledních děl akademického malíře Jana Köhlera, který (patrně kvůli vážným zdravotním problémům v důsledku smrtelné nemoci) již nedokončil třetí obraz v kněžišti, „Smrt sv. Antonína“.[9] Nerealizována zůstala také malba „Zázrak s oslicí“ určená pro epištolní stranu presbytáře,[4][8] která měla nahradit velký poutavý obraz „sv. Antonín nese velebnou Svátost a zvíře padá před ní na kolena“ namalovaný na plechovém stropě kaple, který se při rekonstrukci v roce 1936 nepodařilo zachránit.[4]
V polovině 20. století byla na lesním palouku severozápadně od vrcholu postavena křížová cesta.
Současnost
V roce 2008 byl společnou iniciativou římskokatolické farnosti Blatnice pod Svatým Antonínkem, Matice svatoantonínské a Mikroregionu Ostrožsko uveden do provozu polní oltář a další zázemí pro konání bohoslužeb po straně kaple.
Dne 8. května 2008 proběhlo na Antonínku poprvé v historii setkání tří slováckých „králů“ (tj. tohoročních aktérů tradice jízda králů) z Hluku, Kunovic a Vlčnova.[10]
Při příležitosti dožínkové pouti 28. srpna 2011 a blížícího se 150. výročí narození Joži Uprky byla tomuto malíři na zdi kaple odhalena měděná pamětní deska z díla akademického sochaře Otmara Olivy,[11] kterou požehnal moravský metropolita Jan Graubner.[12]
Kaple je spravována římskokatolickou farností Blatnice pod Svatým Antonínkem, na jejím provozu se ale podílí i farníci z Ostrožské Lhoty, při jejíž hranicích se nachází a která po první dvě staletí existence kaple pod tuto farnost spadala.
Poutní tradice a zázraky
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/Jo%C5%BEa_Uprka_%E2%80%93_Posledn%C3%AD_velk%C3%A1_pou%C5%A5_u_Svat%C3%A9ho_Anton%C3%ADnka.jpg/275px-Jo%C5%BEa_Uprka_%E2%80%93_Posledn%C3%AD_velk%C3%A1_pou%C5%A5_u_Svat%C3%A9ho_Anton%C3%ADnka.jpg)
Tradice poutí na Svatý Antonínek začala bezprostředně po vystavění kaple, první se konala 13. června 1670. V roce 1672 se uvádí účast 5000 poutníků.[13] K účelu poutí patřilo uctít sv. Antonína, vyprosit si navrácení ztracených či ukradených věcí, prosit o pokoj v manželství či za zdraví dětí,[5] později též za nalezení životního partnera. Od nalezení vodního pramene v blízkosti kaple (zřejmě v souvislosti s přestavbou v letech 1748–1749) směřuje zájem poutníků také k tomuto prameni „zdravé vody“ (minerální obsah nebyl nikdy konstatován), který údajně na počátku způsobil zázračná uzdravení a ještě o více než století později jej poutníci kromě pití používali i k umývání dětí a nemocných, především tuberkulózou; Slováci zase ke kropení polí na ochranu před krupobitím.[5]
Poutě v minulosti tradičně začínaly v neděli po svátku sv. Antonína (13. červnu) a mše svaté byly slaveny každou neděli a svátek až do neděle po svátku sv. Cyrila a Metoděje (5. červenec od roku 1863), přičemž nejvýznamnější byly dvě tzv. hlavní poutě: v neděli po sv. Antonínu a na sv. Petra a Pavla (29. června). Navíc bývaly slouženy místní poutě ve svátek sv. Antonína a děkovná dožínková v srpnu.[5][7][14] Ještě v roce 1888 se uváděl o největších svátcích počet pouhých 2000–4000 poutníků,[5], v době největšího rozmachu poutního místa krátce před druhou světovou válkou přesahoval počet poutníků 100.000.[14] Z okolních míst lákaly poutě nejvíce poutníky z farností Blatnice, Ostrožská Lhota, Hluk, Nivnice, Dolní Němčí, Boršice, Velká, Lipov, Hroznová Lhota, Strážnice, Hodonín, Vnorovy, Veselí, Uherský Ostroh, Bzenec, Vracov, Domanín, Ostrožská Nová Ves aj. Z Uher docházeli Slováci z farností Skalica, Holíč, Senica, Myjava, Vrbovce, Šaštín a odjinud.[5]
Společenský význam
Početná procesí poutníků vypravovaná z různých obcí na kopec, rovněž jako poutě samotné bývaly významnou společenskou událostí. Mše svaté sloužili většinou faráři blatnický, ostrožskolhotský či hlucký, zpovídalo zde někdy až 20 cizích kněží a od roku 1860 bylo možné získat i plnomocné odpustky. Po kázání pod širým nebem a mši svaté v kapli se poutníci usadili do trávy ke svačině nebo kupovali ve stáncích perníky či náboženské obrázky a předměty. Večer po pouti se v blatnické hospodě konala taneční zábava s hudbou. Pro mladé lidi byla pouť příležitostí k seznámení se s vrstevníky a hledání partnera. Mezi děvčaty platil sv. Antonín za přímluvce k vyprošení manžela, chlapci zase na poutích svým nápadnicím kupovali perníková srdce, modlitební knížky či pentle.[15]
Zázraky 1748–1749
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7c/Stud%C3%A1nka_s_kapl%C3%AD_sv._Anton%C3%ADna_Padu%C3%A1nsk%C3%A9ho.jpg/220px-Stud%C3%A1nka_s_kapl%C3%AD_sv._Anton%C3%ADna_Padu%C3%A1nsk%C3%A9ho.jpg)
K posílení poutí na Svatý Antonínek a obecného zájmu o toto místo došlo v důsledku zázračných uzdravení, kterými se zabývala arcibiskupská konzistoř a ke kterým došlo v letech 1748–1749 v důsledku objevení údajně léčivého pramene asi dvě stě kroků jižně od kaple.[16][17] V rozporu s lidovou tradicí[13] (šířenou i některými psanými zdroji[18]), která hovoří o vystavění kaple na místě již existujícího pramene, jehož prostřednictvím se uzdravil knížecí chlapeček, objevili podle dochovaných dokumentů pramen dělníci pracující tehdy na opravě kaple, když hledali vodu k hašení vápna. Modlitbami ke sv. Antonínu v kombinaci s pitím vody z pramene či omýváním nemocných částí těla v ní zde podle dochovaných svědectví došlo k zázračným uzdravením mnoha nemocných poutníků. Konzistoriální komise vyšetřující v roce 1749 tyto události zkoumala případy Jana Vlacha (gangréna na nohou) a Antonína Hanáka (zanícené oči) z Blatnice, Jana Galušky z Kvačic (trávicí potíže), syna Josefa Kölbela (ochrnutí nohou) a Václava Mádera; o historii poutního místa před komisí vypovídali starci Martin Miklíček a Pavel Blahuš (oba z Ostrožské Lhoty).[16][17]
Přerušení a opětovný rozkvět
Tradice poutí byla v letech 1784–1819 následkem josefinského uzavření kaple a jejího chátrání přerušena (výnosem arcibiskupské konzistoře z 16. března 1784).[3] Poslední pouť se zde konala 1. května 1786.[5] Několik desetiletí poté, v době doznívání napoleonských válek, se k ruinám kaple znovu přicházeli lidé modlit Hodinky ke sv. Antonínu, pravděpodobně za podpory faráře Františka Kretschmera.[3] Po obnovení kaple bylo slavení mší svatých i s kázáním opět povoleno (o nedělích a svátcích v letních měsících) arcibiskupskou konzistoří k dni 28. červnu 1819. Tato obnovená bohoslužebná a pouťová tradice od té doby už trvá bez přerušení až dodnes.[4] Obnovy kaple si všímala i kramářská píseň Při Blatnici šťastné místo, vyšlá ve Skalici, jejíž text zve každého křesťana, aby kapli navštívil.[19][pozn. 4] V 19. století nabyly poutě velkých rozměrů zejména v 60. a 70. letech díky činnosti blatnického faráře Františka Vlka (v roce 1860 udělil papež Pius IX. poutníkům plnomocné odpustky) a v souvislosti s českým národním hnutím. V roce 1867 se tak hlavní pouti zúčastnilo 60 000 poutníků a 24. září 1871 se na Svatém Antonínku konal tábor lidu o účasti 30 000 lidí. V roce 1866 ve Skalici vyšla tiskem kramářská píseň Na Blatnické hoře neznámého autora, kterou si později oblíbil správce místa Antonín Šuránek.[3][13] Poprvé 27. a 28. srpna 1898 a poté i v následujících letech se na Antonínku konaly poutě mužů, které vedl duchovní otec vídeňských Čechů, strážnický rodák Antonín Horný.[7]
První světová válka a meziválečné období
Pouť při příležitosti svátku sv. Petra a Pavla 29. června 1914 zastihly zprávy o sarajevském atentátu.
V meziválečném období za první republiky patřil Svatý Antonínek k nejvyhledávanějším turistickým cílům v regionu. Např. v průvodci Slovácko vydaném Zemským cizineckým svazem v Brně v roce 1924 je uveden mezi sedmi doporučovanými cíli zájezdů, vedle jízdy králů či velehradské pouti.[20] Poutě navštěvovali poutníci z celé Moravy i z Čech, kteří přijížděli jednotlivě či ve skupinách autobusy a zvláštními vlaky, mnozí již také osobními automobily. Tak např. v roce 1939 přijelo na pouť 7000 vozidel, která zaplnila všechny cesty v katastru obce Blatnice.[21] K zahájení provozu na části nové železniční trati Veselí nad Moravou–Nové Mesto nad Váhom v úseku z Veselí přes Blatnici pod Svatým Antonínkem do Lipova došlo v roce 1927 dne 19. června právě s ohledem na pouť na Svatém Antonínku[22] (dříve se jezdilo vlakem do Uherského Ostrohu a odtud chodilo pěšky[20] či jelo povozem[23]). Zvýšený zájem přespolních návštěvníků a českého tisku o poutní místo vedl již první léto po vzniku Československa (1919) k užívání nesprávného označení „Svatý Antoníček“ (zřejmě v analogii s takto pojmenovaným místem v brněnském Králově Poli), na jehož nesprávnost upozorňoval např. slovácký historik Ferdinand Prager.[24] Po zavedení rozhlasu v Československu (1923) byly záznamy poutí u Svatého Antonínka vysílány Českým rozhlasem, např. v podobě 35minutového pořadu v pondělí 16. června 1941.[25] Bylo vydáváno množství pohlednic, na nichž bylo poutní místo zachyceno buď na fotografii nebo v malbě (kromě obrazů Joži Uprky takto vyšla např. díla Stanislava[26] či Františka Milana Lejčka[27], K. Veleby a Dominika Černého[28]).
„ | V celé Evropě a na celé zeměkouli, kromě Padovy v Italii, není poutního místa k paduánskému Divotvůrci tak oblíbeného a tak navštěvovaného, jako jest náš svatý Antoníček nad Blatnicí. | “ |
— Antonín Cyril Stojan, 10. arcibiskup olomoucký[29] |
Opereta a film „U svatého Antoníčka“
V prvorepublikovém Československu toto poutní místo velmi proslavila opereta Járy Beneše U svatého Antoníčka z roku 1932 a především pak na ní založený stejnojmenný komediální film režiséra Svatopluka Innemanna s Ljubou Hermanovou v hlavní roli. Při jeho natáčení v roce 1933 byla na pozadí děje zachycena pouť a poutní procesí.[3] Filmování exteriérových scén na kopci a v Blatnici trvalo 10 dnů, v poutní scéně bylo zachyceno na 500 krojů a vzniklo 6000 metrů filmového materiálu převážně zvukových scén. Interiéry byly poté natáčeny již v barrandovských ateliérech.[30] Zvýšený zájem o Svatý Antonínek vyvolaný popularitou operety a filmu sice ve 30. letech zvýšil návštěvnost poutí a rozmanitost původu jejich návštěvníků, dle názorů duchovních však zvýšená účast světských poutníků rušila bohoslužby a ohrožovala náboženský charakter poutí.[4] V názvu operety i filmu se navíc opět objevilo nesprávné pojmenování „Svatý Antoníček“, proti němuž místní občané argumentovali např. platným názvem obce „Blatnice pod Svatým Antonínkem“.[31]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/09/P%C5%99%C3%ADle%C5%BEitostn%C3%A9_raz%C3%ADtko_pof._PR7%2C_13.06.1939.jpg/220px-P%C5%99%C3%ADle%C5%BEitostn%C3%A9_raz%C3%ADtko_pof._PR7%2C_13.06.1939.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/P%C5%99%C3%ADle%C5%BEitostn%C3%A9_raz%C3%ADtko_pof._PR24%2C_18.06.1940.jpg/220px-P%C5%99%C3%ADle%C5%BEitostn%C3%A9_raz%C3%ADtko_pof._PR24%2C_18.06.1940.jpg)
Příležitostné poštovní razítko
V roce 1937 vyhovělo Ministerstvo pošt a telegrafů žádosti obecního zastupitelstva o povolení k používání příležitostného razítka s textem „BLATNICE POD SVATÝM ANTONÍNKEM/ POUŤ u SV. ANTONÍNKA“ (katalogové číslo pof. PR7) a se stavitelným datumovým můstkem a o povolení ke zřízení příležitostné poštovní přepážky. Uvedené razítko bylo používáno v letech 1937, 1938 a 1939, vždy ve fialové barvě. Jen v roce 1939 bylo v neděle a svátky 18., 25. a 29. června a 2., 5. a 6. července takto odbaveno 25.400 kusů obyčejných listovních zásilek. Toto razítko je pozoruhodné také tím, že šlo zřejmě o poslední protektorátní příležitostné razítko pouze v češtině.
V roce 1940 už totiž muselo být používáno nové razítko s německo-českým textem „GROSS BLATNITZ – BLATNICE POD SV. ANTONÍNKEM/ POUŤ u SV. ANTONÍNKA“ (pof. PR24). Od 13. června do 7. července 1940 bylo odbaveno 15.350 obyčejných poštovních zásilek. V roce 1941 bylo používání příležitostných razítek ukončeno, protože se nedostávalo času k výrobě nového razítka, na němž by byla do němčiny přeložena i druhá část textu („WALLFAHRT BEI ST. ANTONIUS“).[32][33]
Druhá světová válka
V době druhé světové války využívali popularity poutí na Svatém Antonínku čeští nacističtí kolaboranti. Přitom ještě krátce po okupaci v roce 1939 se zde konala protiněmecká vystoupení a při pouti 16. června 1940 byl přítomen předseda protektorátní vlády Alois Eliáš,[3][13] který se na Slovácko vypravil znepokojen zprávami o činnosti Národopisné Moravy a po pouti odjel do Hroznové Lhoty jednat s jejím předsedou Janem Uprkou (synem malíře Joži Uprky).[34]
Po zatčení Eliáše a pádu jeho vlády ovšem kolaboranti z Národopisné Moravy, podporovaní německou okupační mocí, získávali stále větší moc. Tak byla již při pouti 14. června 1941 na Antonínku zorganizována manifestace proněmecká.[35] I přesto se pouť v neděli 22. června 1941, které se zúčastnilo 20 000 lidí, stala veřejným projevem zneklidnění občanů po přepadu Sovětského svazu německou armádou, který se odehrál téhož dne nad ránem.[36]
Atentát na Heydricha
Po atentátu na Reinharda Heydricha (27. května 1942) se Svatý Antonínek dostal na program měsíčního maratonu deseti manifestací v různých místech Protektorátu Čechy a Morava, jimiž chtěl protektorátní ministr školství Emanuel Moravec demonstrovat loajalitu českého národa Německé říši.[37] V neděli 28. června 1942 vystoupil Moravec jako hlavní řečník na smuteční tryzně,[38] které se účastnilo 35 000[39] až 40 000 osob.[40] Podle jednoho zdroje se účastnil také pouti dne 30. června 1942 (účast 40 000 lidí).[41] Na některém z těchto shromáždění na něj údajně zamýšleli spáchat atentát přítomní členové odboje (snad výsadkáři Ludvík Cupal a Vojtěch Lukaštík, kteří se sem měli dopravit autobusem Josefa Remeše z Jankovic).[42][43] Ostrožskolhotský starosta František Krchňáček byl po skončení války potrestán pokutou 200 000 Kčs a veřejným pokáráním za propagaci nacismu a organizaci výpravy mládeže na projev Emanuela Moravce na Antonínek.[40][44]
Kuratorium pro výchovu mládeže v Čechách a na Moravě
Dne 20. června 1943 byl na Svatém Antonínku Kuratoriem pro výchovu mládeže v Čechách a na Moravě, jemuž předsedal rovněž Emanuel Moravec, uspořádán první sraz mládeže z Moravského Slovácka za účasti 10 000 mladých lidí a 20 000 přihlížejících dospělých,[45] z nichž mnozí ovšem byli k účasti tvrdě přinuceni.[46] O akci informoval filmový týdeník Aktualita.[47] Také na těchto shromážděních vystupovali místní představitelé Národopisné Moravy.
Komunistický režim
Během komunistického režimu, který měl ve svém programu ateizaci společnosti a likvidaci náboženství, byl význam poutního místa potlačován, věřícím byla účast na pouti různými prostředky znesnadňována a vnější projevy poutí (hromadná doprava, občerstvení, stánky, kolotoče) byly omezovány. Na počátku 50. let 20. století se však podařilo vyhnout přeměně poutí v politické prorežimní manifestace a zbožný charakter kraje zabránil úplnému zániku poutního místa. Když po pádu komunismu v roce 1989 takováto omezení zmizela, bylo umožněno opětovné oživení poutní tradice.[3]
Současnost
Hlavní pouť na Svatém Antonínku se koná okolo svátku sv. Antonína – buďto přímo 13. června, vychází-li tento den na neděli, nebo v neděli po tomto datu.[pozn. 5] Nejbližší hlavní pouť vychází na 15. června 2025. Ještě před hlavní poutí se koná tzv. domácí pouť, a to většinou přímo na patronův svátek 13. června (výjimečně už 12. června, vychází-li na 13. června hlavní pouť[pozn. 5]). Další poutě se pak konají dva týdny po hlavní pouti (tzv. druhá hlavní pouť okolo svátku sv. Petra a Pavla), o poslední neděli v srpnu (děkovná pouť) a v poslední sobotu v říjnu (dušičková pouť). Poutní mše svaté se konají v 8.00, 9.00 a 10.30. V letním období se v místě v 15.00 konají nedělní mše svaté.
Kaple je veřejnosti přístupná celoročně, i mimo poutní období, díky dobrovolné službě tzv. strážců kaple.[48][1]
Od roku 1997 v místě působí Matice svatoantonínská, spolek navazující na stejnojmennou iniciativu Antonína Šuránka z let 1946–1948. Dnes má asi 800 členů ve 30 farnostech, pomáhá při organizaci poutí a vydává občasník Poutník svatoantonínský.[49]
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/3a/Vojtech_Kodet.jpg/220px-Vojtech_Kodet.jpg)
Seznam některých poutí podle let
Rok | Účast | Významná návštěva | Významná událost | Zdroj |
---|---|---|---|---|
1670 | první pouť (13. června) | [13] | ||
1672 | 5 000 | [13] | ||
1786 | 1. května poslední pouť před josefinským zákazem | [5] | ||
1819 | obnovení poutí (k 28. červnu) | [4] | ||
1867 | 60 000 | národní manifestace | [14] | |
1887 | 2 000–4 000 | Jindřich Wankel s rodinou | ohledání kopce a podání „odborného výkladu“ o jeho původu | [5] |
1896 | Antonín Horný | [3] | ||
1898 | Antonín Horný | první pouť mužů (27. a 28. srpna) | [7] | |
1905 | Karel Wisnar, Antonín Cyril Stojan; Karel Dostál-Lutinov, Leoš Janáček | svěcení nového hlavního oltáře; sběr lidových písní | [50] | |
1910 | Robert William Seton-Watson, Lubor Niederle, Alois Kolísek | [3][7][51] | ||
1912 | František Saleský Bauer | [3] | ||
1913 | Otakar Pražák, Otokar Trnka, Otto Serényi, Jan Šrámek | [3][7] | ||
1914 | zprávy o sarajevském atentátu (29. června) | |||
1916 | Tea Červenková | [52] | ||
1919 | Maurice Pellé, Václav Klofáč | [53][54] | ||
1921 | Antonín Cyril Stojan | biřmování pod širým nebem | [3][7] | |
1933 | Svatopluk Innemann | natáčení filmu U svatého Antoníčka | [30] | |
1935 | J. Butler Wright, Brackett Lewis | návštěva amerického velvyslanece v doprovodu ředitele české pobočky YMCA | [55] | |
1937 | Ferdinand Bučina (fotograf a kameraman) | poprvé příležitostné razítko a přepážka | [32] | |
1939 | 80 000 | Jaroslav Hlobil | protiněmecká vystoupení; s výjimkou poledne déšť, 7000 vozidel v Blatnici | [3][21] |
1940 | Alois Eliáš, Jaroslav Jan Caha, Hugo Strachwitz, kníže Schwarzenberg | [13] | ||
1941 | 20 000 | proněmecká manifestace (14. června), přepad SSSR (22. června) | [35][36] | |
1942 | 40 000 | Emanuel Moravec | tryzna za Reinharda Heydricha (28. června) | [38] |
1943 | 30 000 | Adolf Hrubý; Hans Fischer, dr. Bayerl, Ernst Popp, Jan Ryba, Jan Uprka, František Teuner | první sraz Kuratoria (20. června) | [45] |
1948 | Josef Matocha | [3] | ||
1978 | Josef Vrana | [3] | ||
2005 | Tomáš Halík | [56][57] | ||
2006 | Cyril Svoboda | [58] | ||
2007 | Jan Graubner | [56] | ||
2008 | Jan Graubner, Jan Peňáz | svěcení nového polního oltáře | [59] | |
2011 | Vojtěch Kodet | odhalena pamětní deska Joži Uprky (28. srpna) | [11] | |
2013 | Elias Vella | duchovní obnova na téma „vnitřní uzdravení“ | [60] |
Osobnosti spojené s kaplí
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ad/Pou%C5%A5_u_sv._Anton%C3%ADnka_%28Brno_secesn%C3%AD%29.jpg/275px-Pou%C5%A5_u_sv._Anton%C3%ADnka_%28Brno_secesn%C3%AD%29.jpg)
Kaple a s ní spojená poutní tradice inspirovaly v roce 1893 malíře Jožu Uprku z nedalekého Kněždubu k namalování obrazu „Pouť u svatého Antonínka“, který vystavoval roku 1894 na pařížském Salónu francouzských umělců (pod francouzským názvem Les Pèlérins slovaques (de Moravie) devant l’église, tj. „Slovenští poutníci (z Moravy) před kostelem“) a získal tam za něj ocenění Mention honorable a tím pro sebe i známost v zahraničí.[61] Soubor 15 Uprkových vyobrazení pouti u sv. Antonínka s popisky v češtině a třech světových jazycích vyšel mezi lety 1920[62] a 1935[63] tiskem, doprovázený pětistránkovým komentářem etnografa Františka Kretze. Pouze na akvarelu z roku 1900 však zachytil Uprka i celou poutní kapli.[64]
V den svěcení nového oltáře 30. května 1905 kázal před kaplí Antonín Cyril Stojan, který se sem později jako arcibiskup olomoucký vrátil a biřmoval v roce 1921.
Za druhé světové války a znovu v letech 1968-1970 na Svatém Antonínku působil a o zvelebování poutního místa se staral kněz Antonín Šuránek. Po dobu deseti let jeho působení, kdy přebýval v sakristii, zde pořádal duchovní obnovy (první neděli v měsíci pro jinochy, druhou pro muže, třetí pro dívky, čtvrtou pro ženy a pátou pro mládež vycházející ze školy[4]) a mladé lidi si získal např. i nočními adoracemi.[3] Roku 1940 zde chtěl nechat za podpory Ostrožské Lhoty zřídit kapucínský klášter, tento záměr však narazil na silný odpor Blatničanů a proto nebyl realizován.[65] Za účelem rozvoje poutního místa založil Antonín Šuránek 8. října 1946 Matici svatoantonínskou, jejíž činnost byla ovšem jen o pár let později po komunistickém puči zastavena.[49] Když byl v letech 1951–1955 Antonín Šuránek internován v klášteře v Želivě, vyjádřil přání být v případě smrti pochován na Svatém Antonínku. Kapli navštívil ještě dva týdny před svou smrtí 3. listopadu 1982, pochován je však v kněžském hrobě na hřbitově v Ostrožské Lhotě.[66]
Dnes má správu poutního místa na starost římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem a poutí se účastní kněží z Blatnice a Ostrožské Lhoty, jakož i další kněží z regionu a často také olomoucký arcibiskup.
Odkazy
Poznámky
- ↑ Od sebe navzájem opisující prameny udávají většinou jen stavbu „pod vedením italského stavitele“ neitalsky znějícího jména „Rezzy“, ovšem ještě brožura Svatý Antonín na Blatnické hoře (1940) uvádí i jeho specializaci a křestní jméno „Štukatérský mistr Matheo Rezzy“. Ve stejné době se přitom „Baumeister und Stuckateur Rossi da Lucca“ uvádí jako stavitel kostela či zámku v Klášterci nad Ohří.
- ↑ Podle publikace Svatý Antonín na Blatnické hoře z roku 1940 nese ovšem kříž letopočet 1819, takže možná byl postaven teprve tehdy.
- ↑ Dříve se mělo za to, že autorem obrazu sv. Antonína je Josef Hána, teprve nedávno bylo autorství přiznáno Františku Hánovi (viz Teťhal 2008, str. 64).
- ↑ Píseň Při Blatnici šťastné místo byla po nalezení textu v muzejní sbírce znovu nastudována a na Svatém Antonínku uvedena odpoledne po děkovné pouti 25. srpna 2019 při příležitosti 200 let od obnovy poutní tradice. Videozáznam představení je dostupný on-line.
- ↑ a b V roce 2010 vyšel 13. červen na neděli a hlavní pouť se konala již 13. června, domácí 12. června. Stejná situace nastala v roce 2021.
Reference
- ↑ a b c Akce na Antonínku [online]. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem, 2024-06-04 [cit. 2024-06-14]. Dostupné online.
- ↑ Ústřední seznam kulturních památek České republiky [online]. Praha: Národní památkový ústav [cit. 1958-05-03]. Identifikátor záznamu 127426 : kostel sv. Antonína Paduánského. Památkový katalog. Hledat dokumenty v Metainformačním systému NPÚ [1].
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o p q r s t TEŤHAL, Vladimír. Svatý Antonínek. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Sv. Antonínkem, 2008. ISBN 9788025421376.
- ↑ a b c d e f g Svatý Antonín na Blatnické hoře. Olomouc: Lidové závody tiskařské a nakladatelské, spol. s r. o., 1940.
- ↑ a b c d e f g h i EICHLER, Karel. Poutní místa a milostivé obrazy na Moravě a v rakouském Slezsku. Čásť 2. Brno: Dědictví ss. Cyrilla a Methoděje, 1888. 486 s. Dostupné online. Kapitola 100. Kaple sv. Antonína Paduanského nad Velkou Blatnicí, s. 434–436.
- ↑ Poutní obraz Sv. Antonín Paduánský[nedostupný zdroj]
- ↑ a b c d e f g SMÉKAL, Josef. Z dějin poutní kaple Sv. Antonína Paduánského nad Blatnicí. Moravskoslovenské pomezí. 1938, roč. III, čís. 5, s. 4–6.
- ↑ a b MALÍKOVÁ, Silvie. Jano Köhler a jeho sakrální práce v Jihomoravském kraji. Olomouc: Univerzita Palackého, Filozofická fakulta, Katedra dějin umění, 2008. 143 s. Dostupné online. S. 68–71.
- ↑ Encyklopedie dějin města Brna: Jan Köhler
- ↑ Fojtíková, Lenka: Královské požehnání u Svatého Antonínka. In Katolický týdeník, 20/2008. ado.cz [online]. [cit. 2012-01-08]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2011-08-21.
- ↑ a b Černá, Zuzana: Jožu Uprku, malíře Slovácka, spojí s Antonínkem deska.Slovácký deník
- ↑ Malíř Joža Uprka má pamětní desku na Svatém Antonínku
- ↑ a b c d e f g BUDAŘ, Slavomír. Dějiny poutní Kaple sv. Antonína Paduánského [online]. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem [cit. 2011-08-30]. Dostupné online.
- ↑ a b c BOGAR, Josef. Městys Blatnice pod Svatým Antonínkem. Moravskoslovenské pomezí. 1938, roč. III, čís. 5, s. 2–3.
- ↑ VYSKOČILOVÁ, Zuzana. Prvky slovesného písňového folklóru dokumentované v obci Blatnice pod Svatým Antonínkem a jejich místo v kulturní současnosti obce. České Budějovice: Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Filozofická fakulta, Ústav bohemistiky, 2009. 70 s. Dostupné online. S. 27.
- ↑ a b BLAHUŠ, Marek. Zázraky u Svatého Antonínka 1748–1749. Malovaný kraj. 2013-03-13, roč. XLIX, čís. 2/2013, s. 8–9. Dostupné online [cit. 2016-06-11]. ISSN 0323-1542. Archivováno 6. 8. 2016 na Wayback Machine.
- ↑ a b Zemský archiv v Opavě, pobočka Olomouc: fond Arcibiskupská konsistoř Olomouc (ACO), signatura G3, stavby kostelů a kaplí Blatnice, karton 4801; přepis protokolu dostupný on-line na projektu Wikizdroje
- ↑ Neoficiální internetové stránky o Blatnici: Sv. Antonínek - Historie. blatnice.own.cz [online]. [cit. 2009-05-10]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2009-09-12.
- ↑ ČERNÝ, Norman. Kramářské písně ve Slováckém muzeu v Uherském Hradišti. Olomouc: Univerzita Palackého, Filozofická fakulta, Katedra historie, 2010. 295 s. Dostupné online. S. 191–192.
- ↑ a b KRETZ, František. Slovácko. Brno: Muzejní a vlastivědná společnost, 1924. (Propagační publikace Zemského cizineckého svazu v Brně; sv. 19).
- ↑ a b Polední Národní politika, roč. 57, č. 170, 19.06.1939, str. 3
- ↑ 'Doprava na trati Veselí n. M.–Lipov zahájena'. Lidové noviny, 20.06.1927, str. 2
- ↑ BALHAR, Jakub. Průvodce lázněmi Luhačovskými na Moravě a 70 výletů do okolí. Uherský Brod: F. Hložek, 1909. 216 s. Dostupné online. Kapitola 48. Do Uh. Ostroha a okolí, s. 147–148.
- ↑ Lidové noviny, 28.07.1919, str. 3
- ↑ Lidové noviny, 15.06.1941, str. 11
- ↑ VYSKOČILOVÁ, Zuzana. Prvky slovesného písňového folklóru dokumentované v obci Blatnice pod Svatým Antonínkem a jejich místo v kulturní současnosti obce. České Budějovice: Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Filozofická fakulta, Ústav bohemistiky, 2009. 70 s. Dostupné online. S. 57.
- ↑ [2][nedostupný zdroj]
- ↑ Ctitelé starých tradic míří na Hlucké folklórní dny. Dobrý den Slovácko. 1998-10-26, čís. 43. Dostupné online [cit. 2013-02-25].
- ↑ ŠORM, Antonín. Sborník úcty sv. Antonína Paduánského v Českých zemích. Praha: Antonín Šorm, 1925. 136 s. Kapitola Arcibiskup dr. Antonín C. Stojan zvláštním ctitelem sv. Antonína, s. 112–114. Obsahuje bibliografii.
- ↑ a b Národní listy, 24.06.1933, str. 15
- ↑ Lidové noviny, 26.05.1933, str. 9
- ↑ a b Sběratelství / Odborné články / Blatnice pod Sv. Antonínkem (PR7 a PR24)
- ↑ pohlednice pof. 344, příležitostné razítko pof. PR7 !
- ↑ MEZIHORÁK, František. Hry o Moravu. 1. vyd. Praha: Mladá fronta, 1997. 142 s. ISBN 80-204-0675-1. S. 82.
- ↑ a b studenti Purkyňova gymnázia ve Strážnici. Zmizelí sousedé z Kněždubu Felsenbergovi [online]. Strážnice: Purkyňovo gymnázium Strážnice, 2009 [cit. 2011-08-28]. Kapitola Z kroniky obce Kněždub. Dostupné online.
- ↑ a b BARTOŠ, Josef; TRAPL, Miloš. Dějiny Moravy. Brno: Muzejní a vlastivědná společnost, 2004. 287 s. (Vlastivěda moravská. Země a lid. Nová řada; sv. 9). ISBN 8072750445. Kapitola 6.2, s. 245.
- ↑ PERNES, Jiří. Až na dno zrady. Praha: Themis, 1997. 287 s. ISBN 8072750445. Kapitola IX. Nejnenáviděnější muž v národě, s. 186–187.
- ↑ a b BARTOŠ, Josef; TRAPL, Miloš. Dějiny Moravy. Brno: Muzejní a vlastivědná společnost, 2004. 287 s. (Vlastivěda moravská. Země a lid. Nová řada; sv. 9). ISBN 8072750445. Kapitola 5.6, s. 232.
- ↑ SLEZÁK, Filip. Svátky a manifestace v období Protektorátu Čechy a Morava 1939-1945. Brno: Masarykova univerzita, Filozofická fakulta, Historický ústav, 2012. 63 s. Dostupné online. S. 47.
- ↑ a b BEER, Lukáš. Nedokončená pouť Kuratoria. Kapitola Slib věrnosti Říši (8.). Nás směr [online]. 04.07.2012 [cit. 10.07.2012]. Dostupné online.
- ↑ POLÁKOVÁ, Miroslava. Protifašistický odboj na Uherskobrodsku v letech 1939-1945. Brno: Masarykova univerzita, Filozofická fakulta, Historický ústav, 2010. 243 s. Dostupné online. S. 90.
- ↑ REMEŠOVÁ, Michaela. Jak zasáhl osud výsadků TIN a INTRANSITIVE do historie obce Jankovic. Slovácké noviny plus. 16. červen 2006, s. 5.
- ↑ KOPEČNÝ, Petr. Stínoví vojáci (5) : Rodáci z jihovýchodní Moravy ve speciálních operacích 2. světové války. Malovaný kraj. 1999, roč. 35, čís. 6, s. 12–13.
- ↑ MITÁČKOVÁ, Jana. Nevyhnutelnost kolaborace aneb Pomahači zla v Protektorátu Čechy a Morava a v Nizozemí. Brno: Masarykova univerzita, Filozofická fakulta, Historický ústav, 2008. 151 s. Dostupné online. S. 129.
- ↑ a b BEER, Lukáš. Nedokončená pouť Kuratoria. Kapitola 8: Aktivity Kuratoria v létě 1943. Nás směr [online]. 28.11.2009 [cit. 28.08.2011]. Dostupné online.
- ↑ MEZIHORÁK, František. Hry o Moravu. 1. vyd. Praha: Mladá fronta, 1997. 142 s. ISBN 80-204-0675-1. S. 92.
- ↑ ČÁSLAVSKÝ, Karel; VANTUCH, Pavel. Kuratorium. Hledání ztraceného času. Česká televize, 2008. Dostupné online.
- ↑ Strážci kaple [online]. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem, 2022-12-30 [cit. 2024-06-14]. Dostupné online.
- ↑ a b Vznik Matice svatoantonínské [online]. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem, 2023-03-12 [cit. 2024-06-14]. Dostupné online.
- ↑ VYSKOČILOVÁ, Zuzana. Prvky slovesného písňového folklóru dokumentované v obci Blatnice pod Svatým Antonínkem a jejich místo v kulturní současnosti obce. České Budějovice: Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Filozofická fakulta, Ústav bohemistiky, 2009. 70 s. Dostupné online. S. 16.
- ↑ Angličtí hosté na Mor. Slovensku. Čech: politický týdenník katolický. Praha: Antonín Schmitt, 1910-07-03, roč. 35, čís. 180, s. 5. Dostupné online.
- ↑ ČERVENKOVÁ, Tea. Toulky Moravským Slovenskem : dojmy, nálady a vzpomíky. Praha: Grosman a Svoboda, [1917]. 79 s.
- ↑ Lidové noviny, 22.07.1919, str. 4–5
- ↑ KLOFÁČ, Václav. Nezapomenu. Moravskoslovenské pomezí. 1938, roč. III, čís. 5, s. 3–4.
- ↑ Lidové noviny, 19.06.1935, str. 7
- ↑ a b Pozvánka na Antonínek, svěcení sochy i zpívání sborů...A pozvánka do Lhoty
- ↑ Blatnické nezávislé noviny: Archiv. www.bnn.sk [online]. [cit. 2012-10-13]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-08-16.
- ↑ Cyril Svoboda ve Lhotě a na pouti u Antoníčka. web.ostrozskalhota.cz [online]. [cit. 2012-10-13]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2016-03-05.
- ↑ Antonínek slavil 340 let. www.nase-rodina.cz [online]. [cit. 2012-10-13]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2015-10-13.
- ↑ P. Elias Vella. www.antoninek.cz [online]. [cit. 2019-03-28]. Dostupné v archivu pořízeném dne 2013-08-13.
- ↑ Joža Uprka: 1861-1940 : Evropan slováckého venkova : [průvodce výstavou : Národní galerie v Praze - Sbírka umění 19. století, Valdštejnská jízdárna 23.9.2011-22.1.2012]. Praha: Národní galerie v Praze pro Nadaci Moravské Slovácko, 2011. 117 s. ISBN 978-80-7035-482-7.
- ↑ Katalog knihovny Uměleckoprůmyslového musea v Praze: Joža Uprka : na pouti u sv. Antoníčka / slovem doprovází Frant. Kretz. wwwopac.upm.cz [online]. [cit. 2012-09-06]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2016-03-05.
- ↑ Katalog Moravské zemské knihovny: Na pouti u sv. Antoníčka
- ↑ VYSKOČILOVÁ, Zuzana. Prvky slovesného písňového folklóru dokumentované v obci Blatnice pod Svatým Antonínkem a jejich místo v kulturní současnosti obce. České Budějovice: Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Filozofická fakulta, Ústav bohemistiky, 2009. 70 s. Dostupné online. S. 31.
- ↑ MALŮŠ, Radim. Dějiny farnosti Ostrožská Lhota se zřetelem na 20. století. České Budějovice: Jihočeská univerzita v Českých Budějovicích, Teologická fakulta, Katedra církevních dějin, 2009. 138 s. Dostupné online. S. 60.
- ↑ Vzpomínky pana Slavomíra Budaře na P. Šuránka
Literatura
- TEŤHAL, Vladimír. Svatý Antonínek. Blatnice pod Svatým Antonínkem: Římskokatolická farnost Blatnice pod Sv. Antonínkem, 2008. ISBN 9788025421376.
- Svatý Antonín na Blatnické hoře. Olomouc: Lidové závody tiskařské a nakladatelské, spol. s r. o., 1940.
- Svatý Antonín na Blatnické hoře : průvodce kaplí. Olomouc: Zatímní duchovní správa u svatého Antonínka, 1943. 15 s. ČNB cnb000760103.
- BENEŠ BUCHLOVAN, Bedřich. Putovník po hradišťském Slovácku. Redakce Ruda Kubíček. Uherské Hradiště: Národohospodářský poradní sbor při ONV v Uherském Hradišti – komise pro cizinecký ruch, 1948. 82 s. Kapitola U Sv. Antonínka, s. 72–76.
- EICHLER, Karel. Poutní místa a milostivé obrazy na Moravě a v rakouském Slezsku. Čásť 2. Brno: Dědictví ss. Cyrilla a Methoděje, 1888. 486 s. Dostupné online. Kapitola 100. Kaple sv. Antonína Paduanského nad Velkou Blatnicí, s. 434–436.
Související články
Externí odkazy
Obrázky, zvuky či videa k tématu Svatý Antonínek na Wikimedia Commons
- Římskokatolická farnost Blatnice pod Svatým Antonínkem
- Akce na Antonínku (včetně přehledu poutí)
- Poutní místa na Moravě a ve Slezsku: Blatnice pod Svatým Antonínkem
- Poutní místo Svatý Antonínek na webu Slovácko.org
- Pouťě, Popis kaple (interiér kaple) a Joža Úprka a blatnická hora sv. Antonína na Neoficiálních internetových stránkách o Blatnici (archivované stránky)
- Stránka o filmu U svatého Antoníčka na Kinoboxu
Wikizdroje
Dílo Na pouti u sv. Antoníčka ve Wikizdrojích
Dílo Poutní místa a milostivé obrazy na Moravě a v rakouském Slezsku/Díl I. – Čásť II./Kaple sv. Antonína Paduanského nad Velkou Blatnicí ve Wikizdrojích
Dílo Na Blatnické hoře ve Wikizdrojích
Dílo Nábožná píseň o svatém Antonínu Paduánském ve Wikizdrojích
Dílo Protocollum Commissionis Consistorialis in Causa Capellae S. Antonii Paduani Super Promontorio Blatnitzensi sitae ve Wikizdrojích (latinsky)