Pedro Delgado
| |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() | |||||||
Delgado (2016) | |||||||
Lične informacije | |||||||
Ime | Pedro Delgado | ||||||
Nadimak | Periko | ||||||
Datum rođenja | 16. 4. 1960. (1960-04-16) (dob: 64) . | ||||||
Državljanstvo | ![]() | ||||||
Visina | 1.71 m | ||||||
Težina | 64 kg | ||||||
Informacije o timu | |||||||
Trenutno član tima | Završio karijeru | ||||||
Disciplina | drumski | ||||||
Tip vozača | Brdaš | ||||||
Profesionalna karijera | |||||||
1982 — 1984 1985 1986 — 1988 1989 — 1994 | Reynolds Seat-Orbea PDM Reynolds/Banesto | ||||||
Uspesi | |||||||
Tur de Frans | |||||||
![]() | 1 (1988) | ||||||
Vuelta a Espanja | |||||||
![]() | 2 (1985, 1989) | ||||||
Vuelta Mursija 1981. godine Vuelta Aragon 1983. godine GP Navara (sada GP Migel Indurain) 1988 i 1991. godine Vuelta Burgos 1991. godine | |||||||
Podaci od: 27. april 2016.. |
Pedro Delgado (šp. Pedro Delgado; 16. april 1960). je bivši španski profesionalni biciklista. Najveći uspeh ostvario je 1988. godine kada je osvojio Tur de Frans. Pored Tura, dvaput je osvojio Vuelta a Espanju. Delgado je bio dobar brdaš, vozio je agresivno, čime je sticao mnogo navijača. Forma mu je bila promenjiva, od etapa na kojima je agresivnom vožnjom sticao veliku prednost, do etapa na kojima je otpadao i gubio mnogo vremena.
Karijera
Delgado je počeo karijeru 1982. godine i prve sezone vozio je samo po Španiji i zabeležio je tri pobede. 1983. osvojio je Vuelta Aragon trku, nakon čega je vozio Tur de Frans po prvi put. To je bio i prvi put da njegov tim, Rejnolds, učestvuje na Turu. Delgado je bio mladi vozač, a Anhel Arojo je bio zvezda tima. Te godine, Tur je imao četiri hronometra i prolog (mini hronometar), kao i šest brdskih etapa, što je bilo dovoljno prilika da pokaže svoj talenat. Nakon etape 17, Delgado je bio drugi, minut iza Lorana Finjona, još jednog 23-godišnjaka koji je tada takođe vozio Tur prvi put.Delgado je popio pokvareni milk šejk, koji mu je izazvao probleme sa stomakom tokom etape 18 i izgubio je 25 minuta i prvu šansu da osvoji Tur. Na kraju je završio na 15 mestu. 1984. nije zabeležio nijednu pobedu, a 1985. se vratio u velikom stilu i osvojio je Vuelta a Espanju, uz jednu etapnu pobedu. Drugu pobedu u sezoni ostvario je na Tur de Fransu, gde je pobedio na etapi 17, a u generalnom plasmanu završio je na šestom mestu. Na narednu pobedu čekao je godinu dana, kada je 1986. pobedio na etapi 12 na Tur de Fransu, ali nije uspio da ga završi.
1987
Prvu pobedu 1987. ostvario je na trci u Kordobi, nakon čega je osvojio četvrto mesto na Vuelta a Espanji. Na Tur de Fransu, vodio je epsku borbu sa Stivenom Roučem, koja je rešena u Roučovu korist na zadnjoj etapi, na hronometru. Na kraju, razlika je bila samo 40 sekundi. Delgado je bio treći najbolji hronometraš te godine, ali Rouč je bio bolji i svi su to znali. Nakon Tura, osvojio je trku u Holandiji, dok je na Vuelta Kataloniji završio na sedmom mestu.
1988
1988. Delgado je vozio Điro d'Italiju i Tur de Frans. Na Điru je završio na sedmom mestu, a Tur je osvojio sa velikom razlikom. Ipak, Tur nije bio lak za njega. Nakon etape 17, televizija Antena 2, objavila je vest da je Delgado bio pozitivan na doping testu. Direktor tima Rejnolds, obavešten je nekoliko sati kasnije i organizator tura mu je savetovao da Delgado napusti Tur. Narednog jutra, primili su zvaničnu informaciju u supstanci koju je Delgado koristio, ona nije bila na listi nedozvoljenih i Delgado je mogao da nastavi trku, sa čim se nisu slagali pojedini vozači ni direktor Tura, koji je izjavio da je posramljen. Delgado je pobedio na Turu sa sedam minuta ispred Stivena Roksa, uz dve etapne pobede. Bio je testiran nakon svake etape.
1989
1989. ostvario je nekoliko pobeda u Španiji, pre nego što je dominantno osvojio Vuelta a Espanju po drugi put, uz tri etapne pobede.
Delgado nije osvojio Tur 1989. ali je priredio spektakulatan Tur. Na prolog je kasnio 2 minuta i 40 sekundi i na njemu je izgubio 14 sekundi i postao je jedini trenutni pobednik koji je start druge etape čekao sa zadnjeg mesta. Kasnije je rekao da je noć pre prologa bio nervozan i da nije spavao. Narednog dana bile su dve etape. Na drugoj, ekipnom hronometru, Delgado je otpao od suvozača, koji ga nisu čekali i završio je sa preko četiri minuta zaostatka. Na kraju druge etape, bio je zadnji, sa sedam minuta iza najbolje plasiranog od favorita, Lorana Finjona. U nastavku Tura vozio je agresivno i napadački. Na petoj etapi, hronometru dugom 73 kilometra, Delgado je završio na drugom mestu, 23 sekunde iza impresivnog Grega Lemonda. U naredne dve etape, vratio je četiri minuta i popeo se do četvrtog mesta. Nakon etape 17, Delgado se popeo na treće mesto, sa minut i po iza Lemonda i 1'55" iza Finjona, delovalo je da može da se iključi u borbu za osvajanje, ali nije mogao da nadoknadi mnogo izgubljenog vremena u prvim etapama i borba se svela na Lemonda i Finjona.
1990—1994
1990. Delgado je osvojio drugo mesto na Vuelta a Espanji i četvrto na Tur de Fransu. Do kraja karijere nije zabeležio nijednu veliku pobedu, a osvojio je treće mesto na Vuelti 1992. i 1994. Na Tur de Fransu je završio među prvih deset na naredna tri učešća, a zadnje mu je bilo 1993. kada je završio na devetom mestu.
Karijeru je završio 1994. godine, a trenutno radi kao sportski komentator na televiziji Espanjola.
2011. godine, vozio je opet i osvojio je trku Kriterijum Valensije.
Bio je inspiracija za ime škotskom rok benda, Delgados.
Povezano
Spoljašnje veze
![]() | U Wikimedijinoj ostavi nalazi se članak na temu: Pedro Delgado |
- Profil na biciklističkoj arhivi
- Zvanični internet sajt
- Rezultati Pedra Delgada na Tur de Fransu
- p
- r
- u
- 1903: Maurice Garin
- 1904: Henri Cornet
- 1905: Louis Trousselier
- 1906: René Pottier
- 1907–08: Lucien Petit-Breton
- 1909: François Faber
- 1910: Octave Lapize
- 1911: Gustave Garrigou
- 1912: Odile Defraye
- 1913–14: Philippe Thys
- 1915–18: Prvi svjetski rat
- 1919: Firmin Lambot
- 1920: Philippe Thys
- 1921: Léon Scieur
- 1922: Firmin Lambot
- 1923: Henri Pélissier
- 1924–25: Ottavio Bottecchia
- 1926: Lucien Buysse
- 1927–28: Nicolas Frantz
- 1929: Maurice De Waele
- 1930: André Leducq
- 1931: Antonin Magne
- 1932: André Leducq
- 1933: Georges Speicher
- 1934: Antonin Magne
- 1935: Romain Maes
- 1936: Sylvère Maes
- 1937: Roger Lapébie
- 1938: Gino Bartali
- 1939: Sylvère Maes
- 1940–46: Drugi svjetski rat
- 1947: Jean Robic
- 1948: Gino Bartali
- 1949: Fausto Coppi
- 1950: Ferdinand Kübler
- 1951: Hugo Koblet
- 1952: Fausto Coppi
- 1953–55: Louison Bobet
- 1956: Roger Walkowiak
- 1957: Jacques Anquetil
- 1958: Charly Gaul
- 1959: Federico Bahamontes
- 1960: Gastone Nencini
- 1961–64: Jacques Anquetil
- 1965: Felice Gimondi
- 1966: Lucien Aimar
- 1967: Roger Pingeon
- 1968: Jan Janssen
- 1969–72: Eddy Merckx
- 1973: Luis Ocaña
- 1974: Eddy Merckx
- 1975: Bernard Thévenet
- 1976: Lucien Van Impe
- 1977: Bernard Thévenet
- 1978–79: Bernard Hinault
- 1980: Joop Zoetemelk
- 1981–82: Bernard Hinault
- 1983–84: Laurent Fignon
- 1985: Bernard Hinault
- 1986: Greg LeMond
- 1987: Stephen Roche
- 1988: Pedro Delgado
- 1989–90: Greg LeMond
- 1991–95: Miguel Indurain
- 1996: Bjarne Riis
- 1997: Jan Ullrich
- 1998: Marco Pantani
- 1999–2005: rezultati poništeni zbog dopinga
- 2006: Óscar Pereiro
- 2007: Alberto Contador
- 2008: Carlos Sastre
- 2009: Alberto Contador
- 2010: Andy Schleck
- 2011: Cadel Evans
- 2012: Bradley Wiggins
- 2013: Chris Froome
- 2014: Vincenzo Nibali
- 2015–2017: Chris Froome