OMÁV 26
OMÁV 26 | |
![]() | |
OMÁV 26 sorozat kkStB 406 sorozat ČSD 406 sorozat ČSD 264.2 sorozat MÁV 227 sorozat | |
Pályaszám | |
OMÁV 2601–2616 →kkStB 406.01–16 →ČSD 406.01–16 →ČSD 264.201–16 →MÁV 227,001–002 | |
Általános adatok | |
Gyártó | Mf. d. StEG, Bécs |
Gyártásban | 1900–1902 |
Selejtezés | MÁV: 1953. |
Darabszám | OMÁV: 16 db kkStB: 16 db (az OMÁV-tól) ČSD: 26 db (a kkStB-től) MÁV: 2 db (a ČSD-től) PKP: 1 (a MÁV-tól) db |
Műszaki adatok | |
Tengelyelrendezés | 2'B |
Nyomtávolság | 1 435 mm |
Hajtókerék-átmérő | 2 140 mm |
Futókerék-átmérő | 1 034 mm |
Engedélyezett legnagyobb sebesség | 90 km/h |
Ütközők közötti hossz | 17 587 mm |
Hossz | 10 908 mm |
Szélesség | 3 000 mm |
Tengelytáv forgóvázon belül | 2 700 mm |
Csatolt kerekek tengelytávolsága | 2 800 mm |
Teljes tengelytávolság | 7 350 mm |
Üres tömeg | 49,2 t |
Szolgálati tömeg | 55,5 t |
Tapadási tömeg | 28,1 t |
Legnagyobb tengelyterhelés | 14,25 t |
Sebességmérő | Haushälter |
Fékek | |
Típusa | légűr Hardy-rendszerű 1902. típusú önműködő gyorsfék |
Rögzítőfék | – |
Átmenő fék | légűr Hardy-rendszerű 1902. típusú önműködő gyorsfék + légnyomásos Westinghouse-rendszerű önműködő gyorsfék |
Vonatfűtés | gőz |
Gőzvontatás | |
Jelleg | 2'B–n2 |
Szolgálati tömeg szerkocsival | 88,6 |
Tengelytávolság szerkocsival | 13 080 mm |
Hengerek | |
Száma | 2 |
Átmérője | 490 mm |
Dugattyú lökethossza | 650 mm |
Kazán hossztengely-magassága a sínkorona felett | 2 600 mm |
Gőznyomás | 13 bar |
Tűzcsövek | |
Száma | 231 db |
Belső/külső átmérője | 46,5/52 mm |
Hossza | 4 600 mm |
Rostélyfelület | 3,10 m² |
Sugárzó fűtőfelület | 12,8 m² |
Csőfűtőfelület | 173,2 m² |
Gépezeti vonóerő | 55,8 kN |
Tapadósúlyból számított vonóerő | 44,11 kN |
Vezérmű rendszere | Heusinger–Walschaert |
Szerkocsi | |
Típusa | 72[1] |
Szolgálati tömege | 33,1 |
Vízkészlet | 13,5 m³ |
Tüzelőanyag-készlet | 6,0 m³ |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Az Osztrák–Magyar Államvasút-Társaság (OMÁV) 26 sorozata egy osztrák-magyar gőzmozdonytípus volt, melynek két példánya utóbb a MÁV állagába került 227 sorozatjellel.
Létrejötte
Az Osztrák–Magyar Államvasút-Társaság síkvidéki vonalain közlekedő gyorsvonatainak továbbítására a kkStB-hez hasonlóan kompaund gépezetű 2'B tengelyelrendezésű mozdonyok beszerzését tervezte. Az 1897-ben forgalomba állított Ie osztályú 144 pályaszámú, (később 2501 sorozatjellel és pályaszámmal jelölt) háromhengeres kompaund 2'B-mozdonnyal azonban kedvezőtlen tapasztalatokat szereztek. Ezért ugyanilyen tengelyelrendezéssel kéthengerű telített gőzű ikergépezetű mozdonyok beszerzését határozta el. A harmadik henger és a belső gépezet elhagyásával megtakarított tömeget pedig új, nagyméretű és teljesítőképességű kazán alkalmazására kívánták felhasználni. A társaság gépgyárában 1900-ban készült el a típus első példánya, mely a 26 sorozatjelet és a 2601 pályaszámot kapta. A típus az Monarchiában ekkor kötelező módon hadijelet is kapott, mely lett. A mozdony szolgálati tömege a nagyméretű kazán miatt a könnyítések ellenére közel mozgott ahhoz a határhoz, melyet 14,5 tonnás tömeglimit mellett négy tengelyen egyáltalán el lehetett helyezni. A vezető futóforgóváz tengelyeire így is szokatlanul nagy tömeg – az első futótengelyre 13,2, a másodikra pedig még a kapcsolt tengelyekénél is nagyobb, 14,25 t – jutott.
Szerkezete
A 26 sorozatú mozdonyok tehát belső keretes, 2'B tengelyelrendezésű, azaz két, a keretbe ágyazott kapcsolt kerékpárral és előttük két, forgóvázba ágyazott futókerékpárral készült kéthengeres ikergépezetű, szerkocsis gőzmozdonyok voltak.
Kazán
A mozdonyok a futómű méreteihez viszonyítva hatalmas méretű kazánnal készültek. A porosz-, más néven Becker-rendszerű állókazánt a keretek fölé emelve, de a hátsó két kapcsolt tengely kerekei között helyezték el. A rostély felülete elérte a 3,1 m²-t. Az 1,45 m belső átmérőjű hosszkazánt három, folytvas lemezekből álló övből szegecselték össze; a tengelye (középvonala) a sínkorona fölött 2,6 m magasan található. A kazánt a szokásos módon a füstszekrény alatt, a füstszekrénytartónál rögzítették a kerethez, így hátrafelé dilatálhatott. A minél nagyobb gőztér és a hengerek vízrántásának elkerülése érdekében az első és harmadik kazánövre is egy-egy nagy méretű gőzdóm került melyeket egy vízszintes cső kötött össze. A kazánba 231 darab 46,5/52 mm átmérőjű folytvas tűzcsövet építettek. A tűzcsövek hossza 4,6 m volt. A füstszekrényben helyezték el az amerikai rendszerű szikrafogót, a füstszekrényen pedig a Prüssmann-rendszerű kéményt. A gőzfúvó „békaszáj” kivitelű volt. A kazánt 2 db Friedmann-rendszerű frissgőz-lövettyű táplálta vízzel. Az első gőzdóm két oldalára egy-egy Coale-rendszerű közvetlen rugóterhelésű, tetejére pedig 2 db közvetett terhelésű rugómérleges biztonsági szelepet szereltek. Az elülső gőzdómban helyezték el a a függőleges tolattyútükörrel készült egyszerű síktolattyús gőzszabályzót, melynek szabályozó rudazatát a kazánon kívül vezették el.
Gépezet
A két, kereten kívül elhelyezett gőzhenger kialakítása megegyezett az előd Ie osztályú mozdony két külső, kisnyomású gőzhengerével, furatuk azonban 490 mm-re csökkent. a korábban készült mozdonyoknál alkalmazottal azonos módon a kapcsolt kerékpárok közül az elsőt hajtotta. A kompaund mozdonyoknál megszokott módon a nagynyomású hengert a keret jobb, míg a kisnyomásút a bal oldalára szerelték. A jobb oldali gőzhengert függőleges tengelyű beömlőcső kötötte össze a gőzszabályzóval. A dugattyúrúd átmenő rendszerű volt. A keresztfejek kétvezetékesek voltak, a keresztfejeket az előd Ie osztályú mozdonyéhoz haszonló masszív pótkeretek tartották. A hajtó- és csatlórudak I alakú keresztmetszettel készültek.
A gőzhengerek üresjárati munkájának (ellenállásának) csökkentésére a kisnyomású hengerre légszeleppel (ún. Ricour-szeleppel) kombinált, nyomásredukáló szelepet szereltek.
A gőzhengerek külső beömlésű kagylós tolattyúkkal készültek, melyeket ellenforgattyús Heusinger–Walschaert-rendszerű vezérművek szabályoztak. Az ellenforgattyú előremenetben a forgattyút közel 90°-kal megelőzi, más szóval a forgattyúhoz képest előre sietőként ékelték föl. A kormányvonórudat emeltyűvel kombinált kormánycsavarral szabályozták.
Keret,futómű és mozdonysátor
A mozdony futóműve is az előd Ie osztályú mozdonyét követte. Előli futóforgóvázának tengelytávolságát azonban a kkStB 106 sorozatéval azonos méretűre növelték. Az előbbikhez megegyezően 2140 mm futókör-átmérőjű, nikkelacél anyagú kapcsolt- és 1034 mm átmérőjű futókerékpárokkal készültek. A belső elrendezésű, szegecseléssel készült keret két Martin-folytvaslemez hossztartóból állt, melyeket elöl a mellgerenda ,hátul a kapocsszekrény kötött össze, közöttük pedig a forgócsapot is befogadó hengermerevítők és a felettük lévő szekrényes füstszekrénytartó, valamint mögötte függőleges folytvaslemez-kereszttartók (ún. keretkötők) merevítettek ki. A hossztartókon a tömegcsökkentés érdekében a füstszekrény alatt és a hajtótengely vonala előtt nagyméretű kivágásokat alkalmaztak. A tengelyágytokok keretvágásait acélöntésű ágyvezetékek merevítették és az ágytokok kopásai húzóékekkel után állíthatóak voltak. A kapcsolt kerékpárok rugóit, melyeket himbák kötöttek össze, a tengelyek alatt helyezték el. Az elülső futóforgóváz jobb futásminőség és a kedvezőbb terheléseloszlás érdekében tehát kkStB 106 sorozatéval azonos, 2700 mm-es tengelytávolsággal készült. A főkeretben mereven ágyazott forgócsapot a forgóváz tengelytávolságának felezővonalánál kissé hátrébb helyezkedett el. A futókerékpárok rugói a tengelyek fölött voltak. A keret vonalvezetése nagyon hasonlított az Ie osztályú mozdonyéhoz és a kkStB 106 sorozatéhoz, egyedül a mellgerenda nyúlt az előbbiekéhez képest jóval előbbre, hogy a légtartályt elhelyezhessék alá. A mozdonysátor azonos volt az Ie osztályú mozdonyéval. A kazán méretei meghaladták nem csak a kkStB valamennyi 2'B, de a MÁV Im. osztályú 2'B1 tengelyelrendezésű mozdonyáét is.
Segédberendezések
A mozdonyra Hardy-rendszerű légűrfékhengert szereltek. A féktuskók a mozdony első hajtott kerékpárját hátulról, a másodikat elölről fékezték, míg a futókerékpárok fékezetlenek voltak. A mivel a mozdonyokat a magyar vonalakról érkező vonatok továbbítására is szánták, ezért a vonatok fékezésére légnyomásos fékkel is ellátták. A sűrített levegőt egy, a füstszekrény jobb oldalán elhelyezett egyfokozatú légsűrítő termelte. Kedvezőtlen tapadási viszonyok esetén Gresham–Rihosek-rendszerű, gőzzel működtethető homokoló juttatott homokot mindkét kapcsolt kerékpár elé. A homoktartály a mozdony két oldalán, a kapcsolt kerékpárok burkolatánál kialakított, a kkStB 106 sorozatéhoz hasonló szögletes tartályokban tárolták. A mozdonyokat hagyományos bajor rendszerű nagynyomású gőzfűtési berendezéssel látták el, Foster-rendszerű nyomáscsökkentő szeleppel kiegészítve.
Szerkocsi
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/StEG_Tender_36_5.jpg/200px-StEG_Tender_36_5.jpg)
A 26 sorozatú mozdonyokhoz az OMÁV egyik szabványos háromtengelyes szerkocsitípusát, a kkStB-nél később 72 sorozatúként jelölt szerkocsit kapcsolták. A külső keretes szerkocsi hossztartóit elöl a kapocsszekrény, hátul a vonószekrény kötötte össze. A szerkocsi szélső tengelytávja igen kicsiny, mindössze 2800 mm volt. A tengelyek távolsága eltérő, az 1.–2. tengely között 1,47 m, a 2.–3. tengely között 1,33 méteres volt. A tengelyek rugózását laprugók biztosították, melyeket egymással nem kötöttek össze. A víztartály tetején helyezkedett el a felülről nyitott szénférő. .
Sorozatgyártás
A 26 sorozatú mozdonyokból 1902-ig összesen 16 példány készült, melyek mindegyikét az OMÁV saját gépgyára készítette. A járművek a 2601–2616 pályaszámokon álltak szolgálatba. Bár a mozdonyok kazánjának méretei tekintélyesek voltak (a Monarchia legnagyobb méretű kazánnal ellátott 2'B tengelyelrendezésű mozdonyai voltak), a kazán teljesítményét két kapcsolt kerékpárral még homokolás mellett sem lehetett megfelelően a szerkocsi vonóhorgára átvinni. Ezért 1902-től a mozdony áttervezett, 2'C tengelyelrendezésű változatát, a 36.5 sorozatot szerezték be.
Pályafutásuk az első világháború végéig
Az OMÁV 1909-es osztrák államosítása után mozdonyok a kkStB-nél a 406.01–16 sorozat- és pályaszámokat kapták, míg a szerkocsikat a 72.02–17 számokon vette állagba. A járművek közül az első világháború kitörésekor
Sorsuk az első világháború után
A mozdonyok működési területüknek megfelelően egy kivételével a ČSD állományába kerültek, majd 1922-ben a BBÖ a nála lévő 406.04 pályaszámú gépet is átadta. A ČSD az első években a korábbi sorozat- és pályaszámokon üzemeltette a járműveket. A Monarchia vasúttársaságai járműparkjának végleges felosztása után, 1925-ben bevezetett jelölési rendszerébe 14 mozdonyt vett fel, melyek eredeti számaik sorrendjében a 264.201–14 pályaszámokat kapták és fokozatosan szlovák fűtőházakhoz kerültek át, végül a legkeletebbi, kárpátaljai területeken szolgáltak. A mozdonyokat a ČSD folyamatosan selejtezte, 1939-re mindössze két példány, a 264.202 és 264.206 maradt állagban.
Az előbbi példányt a kárpátaljai magyar bevonuláskor került magyar tulajdonba, az utóbbit az első bécsi döntést követő járműátadások utolsó csoportjában 1940-ben vette át a MÁV. A két mozdonyt a MÁV 227,001–002 pályaszámokkal sorozta be az állagába, míg a szerkocsik a c típusjelet kapták.
A 227 sorozatú mozdonyok MÁV által engedélyezett vonatterheléseit az alábbi táblázat szemlélteti:
A 227 sorozatú mozdonyok engedélyezett vonatterhelései | |||||
---|---|---|---|---|---|
Pálya- emelkedés | 50 km/h | 60 km/h | 70 km/h | 80 km/h | 90 km/h |
0– 3‰ | 570 t | 420 t | 320 t | 250 t | 190 t |
3– 5‰ | 510 t | 390 t | 300 t | 240 t | 180 t |
5– 7‰ | 430 t | 350 t | 280 t | 220 t | 170 t |
8–10‰ | 315 t | 270 t | 220 t | 180 t | 145 t |
14–16‰ | 190 t | 180 t | 145 t | 120 t | 100 t |
25‰ | 80 t | 80 t | 80 t | 75 t | 60 t |
A két mozdonyt 1940-ben Sátoraljaújhelyre, majd. 1941-ben Kassára állomásították. A második világháború végén a 227,001 Lengyelországba került, míg a 227,002 repartíciós állagúként nyilvántartva Miskolc fűtőházhoz tartozott. Az elavult mozdonyra ČSD nem tartott igényt, így azt a MÁV a típus utolsó tagjaként 1953-ban maga selejtezte.
Források
- Lokomotiv-Typen der k.k. landesbef. Maschinen-Fabrik in Wien der priv. österreichisch-ungarischen Staats-Eisenbahn-Gesellschaft. Bécs: M. Engel & Sohn, k.k. Hof-Buchdruckerei und Hof-Lithographie. 1888.
- Karl Gölsdorf: Lokomotivbau in Alt-Österreich 1837–1918. Bécs: Verlag Slezak. 1978. ISBN 3-900134-40-5
- Helmut Griebl, Josef Otto Slezak, Hans Sternhart: BBÖ Lokomotiv-Chronik 1923–1938. Bécs: Verlag Slezak. 1985. ISBN 3-85416-026-7
- Bernhard Schmeiser: Lokomotiven von Haswell, StEG und Mödling 1840–1929 (Nachdruck). Bécs: Verlag Slezak. 1992. ISBN 3-85416-159-X
- Heribert Schröpfer: Triebfahrzeuge österreichischer Eisenbahnen - Dampflokomotiven BBÖ und ÖBB. Düsseldorf: alba. 1989. ISBN 3-87094-110-3
- Johann Stockklausner: Dampfbetrieb in Alt-Österreich. Bécs: Verlag Slezak. 1979. ISBN 3-900134-41-3
További információk
- A 26 sorozatú mozdonyok életútja számokban (német)
Jegyzetek
- ↑ Későbbi sorozat- illetve típusjelei:
kkStB: 72
ČSD: 313.1
MÁV: c
Vasútportál • összefoglaló, színes tartalomajánló lap